ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2026 р. 	Справа № 520/2532/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 (головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С.) у справі №520/2532/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом, в якому просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0309-9/152852 від 28.08.2024 року про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні спеціального страхового стажу періоду роботи з 07.04.1983 по 01.10.1998 в Чаплинській ЦРБ Херсонської області та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням висновків суду з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 10 січня 2023 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про зарахування спеціального страхового стажу за період роботи з 07.04.1983 року по 01.10.1998 рік в Чаплинській ЦРБ Херсонської області та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням висновків суду з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 10 січня 2023 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати спеціальний страховий стаж ОСОБА_1 за період роботи з 07.04.1983 по 01.10.1998 в Чаплинській ЦРБ Херсонської області з урахуванням висновків суду з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 10 січня 2023 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій ОСОБА_1 відповідно до пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням висновків суду з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 10 січня 2023 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області провести перерахунок розміру пенсії з урахуванням спеціального страхового стажу за період роботи з 07.04.1983 по 01.10.1998 в Чаплинській ЦРБ Херсонської області ОСОБА_1 та здійснити відповідні виплати із доплатою з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 10 січня 2023 року по дату винесення рішення судом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 позов задоволено. 
ГУ ПФУ в Харківській області, (далі- відповідач) , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що оскільки запис в трудовій книжці про переведення в іншу організацію не завірено підписом посадової особи та печаткою, документ, уточнюючий період роботи з 07.04.1983 по 01.10.1998 в Чаплинській ЦРБ не надано, а спеціальний стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги складає 17 років 11 місяців 8 днів - відсутні законні підстави щодо зарахування цього періоду роботи до страхового стажу позивача та в призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Вважає, що дії відповідача є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України, а відтак вимоги позивача, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Окрім того, посилається на дискреційність повноважень пенсійного органу, а тому вважає, що підстави для задоволення вимог позивача в частині зобов`язань до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відсутні.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що оспорюване рішення відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, просив відмовити у задоволенні скарги відповідача, залишивши таке рішення без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст.308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач перебуває на обліку у відповідача, як отримувач пенсії за віком з 10.01.2023.
Рішенням відповідача №205050010475 від 03.05.2023 позивачу зараховано загальний страховий стаж 32 роки 6 місяців 9 днів. Спеціальний стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги враховано 17 років 11 місяців 8 днів. 
При цьому, період роботи позивача з 07.04.1983 по 01.10.1998 в Чаплинській ЦРБ, не зараховано органом пенсійного фонду, оскільки запис про переведення в іншу організацію не завірено підписом посадової особи та печаткою. 
Позивачем в судовому порядку оскаржено вищевказане рішення пенсійного органу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 у справі №520/29981/23 (залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2024) визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області № 205050010475 від 03.05.2023 року про відмову у зарахуванні спеціального страхового стажу ОСОБА_1 за період роботи з 07.04.1983 року по 01.10.1998 рік в Чаплинській ЦРБ Херсонської області та права на виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про зарахування спеціального страхового стажу за період роботи з 07.04.1983 року по 01.10.1998 рік в Чаплинській ЦРБ Херсонської області та права на виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням висновків суду, з дня звернення із заявою про призначення пенсії.
На виконання судового рішення у справі №520/29981/23, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 28.08.2024 № 2000-0309-9/152852 позивачу повторно відмовлено у зарахуванні спірного періоду, у зв`язку із тим, що запис про переведення в іншу організацію не завірено підписом посадової особи та печаткою, документ, який би уточнив період роботи з 07.04.1983 по 01.10.1998 в Чаплинській ЦРБ не надано, а спеціальний стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги складає 17 років 11 місяців 8 днів, а отже, як на думку відповідача, відсутні законні підстави щодо зарахування цього періоду робот до страхового стажу та в призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню вищевказане рішення відповідача, звернулася з позовом до суду. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закон №1058-IV) та Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі по тексту - Закон №1788-XII).
Закон №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 5 № 1058-IV винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положеннями ч.1 ст.9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. ч.1-4 ст.26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії. 
Відповідно до ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Приписами ст.62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок № 637).
Так, згідно п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведеного вище вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів. 
Згідно п.1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 09.07.1958 №620 (далі по тексту - Інструкція №620) (діяла станом на дату видачі позивачу трудової книжки) прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №620 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок. їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 “Про трудові книжки робітників та службовців” та даною Інструкцією.
Відповідно до п.1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 “Про трудові книжки робітників та службовців” встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п.18 вищевказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача, як отримувач пенсії за віком згідно заяви останньої від 10.01.2023, має загальний страховий стаж 32 роки 6 місяців 9 днів. Пенсійним органом зараховано спеціальний стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги - 17 років 11 місяців 8 днів. 
При цьому, період роботи позивача з 07.04.1983 року по 01.10.1998 рік в Чаплинській ЦРБ, не зараховано органом пенсійного фонду, оскільки запис в трудовій книжці про переведення в іншу організацію не завірено підписом посадової особи та печаткою. 
Позивачем в судовому порядку оскаржено рішення пенсійного органу від 03.05.2023 року про відмову у зарахуванні спеціального страхового стажу ОСОБА_1 за період роботи з 07.04.1983 року по 01.10.1998 рік в Чаплинській ЦРБ Херсонської області та права на виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 у справі №520/29981/23 (залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2024) визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області № 205050010475 від 03.05.2023 року . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про зарахування спеціального страхового стажу за період роботи з 07.04.1983 року по 01.10.1998 рік в Чаплинській ЦРБ Херсонської області та права на виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням висновків суду, з дня звернення із заявою про призначення пенсії.
Колегія суддів зазначає, що судом у вищевказаній справі встановлено, що стаж роботи позивача з 07.04.1983 року по 01.10.1998 рік в Чаплинській ЦРБ Херсонської області підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці, що є достатнім для зарахування цих періодів роботи до страхового стажу.
Відповідно до частини 4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Приймаючи оспорюване рішення, яким повторно відмовлено позивачу у зарахуванні стажу роботи з 07.04.1983 року по 01.10.1998 рік в Чаплинській ЦРБ Херсонської області до страхового стажу та в призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідач виходив з того, що запис про переведення в іншу організацію не завірено підписом посадової особи та печаткою, документ, який би уточнив період роботи з 07.04.1983 по 01.10.1998 в Чаплинській ЦРБ не надано, а спеціальний стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги складає 17 років 11 місяців 8 днів.
Колегія суддів зазначає, що спірний період роботи позивача підтверджується записами трудової книжки. Зазначені пенсійним органом недоліки трудової книжки не є підставами неврахування спірного періоду, оскільки відповідальність за її заповнення покладена на роботодавця , а не працівника.
Крім того, пенсійний орган наділений повноваженнями щодо перевірки відомостей зазначених у трудовій книжці, шляхом проведення відповідних перевірок. Проте , в даній справі відповідачем не надано доказів вчинення таких дій.
Враховуючи підтвердження записами трудової книжки позивача періоду роботи позивача з 07.04.1983 року по 01.10.1998 рік в Чаплинській ЦРБ, а також висновки суду у справі №520/29981/23, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо протиправності відмови пенсійного органу у зарахуванні спеціального страхового стажу за період роботи з 07.04.1983 року по 01.10.1998 рік в Чаплинській ЦРБ Херсонської області та необхідність зобов`язання відповідача зарахувати спеціальний страховий стаж позивача за період роботи з 07.04.1983 року по 01.10.1998 рік в Чаплинській ЦРБ Херсонської області з урахуванням висновків суду з 10 січня 2023 року.
Щодо грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Відповідно до п.7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е” - “ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Порядок № 1191).
Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е”, пункту “ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.
Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е”-“ж” статті 55 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Аналіз цих норм права дає підстави зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” будь - якого іншого виду пенсії.
Зазначений підхід до застосування п. 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” неодноразово було висвітлено у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №234/13835/17, від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17, від 24.04.2019 у справі №450/3061/16-а, від 22.02.2024 у справі №260/323/20. 
Враховуючи, що відповідач зобов`язаний зарахувати спеціальний страховий стаж позивача за період роботи з 07.04.1983 року по 01.10.1998 рік та, як наслідок, наявність умов з якими пов`язується можливість виплати такої грошової допомоги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання відповідача виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій позивачу відповідно до пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням висновків суду з 10 січня 2023 року.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі. 
Таким чином, колегія суддів вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення відповідача про відмову позивачу у зарахуванні спеціального страхового стажу за період роботи з 07.04.1983 року по 01.10.1998 рік в Чаплинській ЦРБ Херсонської області та права на виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням висновків суду з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 10 січня 2023 року. 
Доводи апелянта щодо втручання суду у дискреційні повноваження пенсійного органу, колегія суддів вважає безпідставними , з огляду на наступне. 
Так, на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. 
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. 
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2019 року у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до практики Верховного Суду якщо після рішення суду про “повторний розгляд” заяви позивача щодо стажу пенсійний орган знову відмовляє з тих самих або подібних підстав, суд повинен застосувати більш дієвий спосіб – зобов`язати відповідача вчинити конкретну дію, в даному випадку зарахувати спеціальний страховий стаж, і це не є втручанням у дискреційні повноваження останнього.
Враховуючи те, що після рішення суду у справі №520/29981/23, яким його було зобов`язано повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, пенсійний орган знову відмовив позивачу у зарахуванні спеціального страхового стажу та у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій фактично з тих самих підстав, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання пенсійний орган вчинити конкретні дії зобов`язального характеру.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків та не дають підстав вважати їх помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище та які є релевантними до спірних відносин у даній справі.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 у справі №520/2532/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц