ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року56 
м. Київ

справа №320/36806/23
адміністративне провадження № К/990/756/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р. Ф., 
cуддів - Бившевої Л.І., Хохуляка В. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області 
на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року (колегія у складі суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,)
у справі № 320/36806/23 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріал Форест України»
до Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Індастріал Форест України» (далі - Товариство, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - податковий орган, відповідач у справі, скаржник у справі), Державної податкової служби України, в якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Київській області як відокремленого структурного підрозділу ДПС України з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 23 січня 2023 року №8132441/44278017;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну ТОВ «Індастріал Форест України» від 19 грудня 2022 року №33 датою її фактичного подання.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Київській області про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН або про відмову в такій реєстрації від 23 січня 2023 року №8132441/44278017 про відмову в реєстрації податкової накладної №33 від 19 грудня 2022 року; зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 33 від 19 грудня 2022 року, подану Товариством з обмеженою відповідальністю «Індастріал Форест України» датою її фактичного подання. 

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням 25 серпня 2025 року Головне управління ДПС у Київській області направило до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року апеляційну скаргу податкового органу залишено без руху та надано строк десять днів з дня отримання заявником копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом направлення на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду заяви з додаванням доказів (оригіналів), що підтверджують сплату апелянтом судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 220, 80 гривень або доказів, які б підтверджували наявність правових підстав для звільнення його від сплати судового збору.

10 вересня 2025 року на адресу суду апеляційної інстанції від податкового органу надійшло клопотання про продовження процесуального строку для усунення недоліків апеляційної скарги, у зв`язку фінансовою неспроможністю відповідача здійснити вчасно сплату судового збору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про продовження процесуального строку на усунення недоліків, апеляційну скаргу повернуто заявнику.

02 жовтня 2025 року відповідач повторно подав апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі №320/36806/23. До зазначеної апеляційної скарги додано платіжну інструкцію №2241 від 29 вересня 2025 року, якою підтверджено, що сплату судового збору за подання апеляційної скарги у справі №320/36806/23 у розмірі 3220.80 гривень здійснено 30 вересня 2025 року. Окрім іншого податковий орган також просив суд поновити строк звернення до суду з цією апеляційною скаргою.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року апеляційну скаргу податкового органу залишено без руху, надано строк десять днів з моменту отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання доказів які підтверджували б поважність пропуску строку для подачі апеляційної скарги.

Позивач на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надав до суду апеляційної інстанції заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що відповідачем апеляційну скаргу вперше подано в строк, визначений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, проте податковий орган був позбавлений можливості вчасно сплатити судовий збір за звернення до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.

Крім того, Головне управлінням ДПС у Київській області вказало на те, що платіжною інструкцією № 2241 від 29 вересня 2025 року здійснено сплату судового збору в розмірі 3 220,80 гривень за подання апеляційної скарги Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі № 320/36806/23.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року відповідачу відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції від 29 жовтня 2025 року, відповідач подав касаційну скаргу до Верховного Суду на це судове рішення, у якій із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Згідно із протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06 січня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Дашутін І.В. (головуючий суддя), Шишов О.О., Яковенко М.М.

Верховний Суд ухвалою від 14 січня 2026 року відкрив провадження за касаційною скаргою відповідача, справу №320/36806/23 витребував з Київського окружного адміністративного суду.

23 січня 2026 року від позивача на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник Товариства просить залишити ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі №320/36806/23 без змін, а касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - без задоволення.

Рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 лютого 2026 року № 11 змінено спеціалізацію та введенно до іншої судової палати суддю Дашутіна І.В.

У зв`язку з цим, згідно із розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року № 221/0/78-26 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ між суддями.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 лютого 2026 року для розгляду справи № 320/36806/23 визначений такий склад суду: Ханова Р.Ф. - головуюча суддя, судді: Бившева Л.І., Хохуляк В.В.

24 лютого 2026 року Суд отримав доступ до електронної справи №320/36806/23.

02 березня 2026 року справа №320/36806/23 надійшла на адресу Верховного Суду.

Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Статтею 295 КАС України передбачено строки апеляційного оскарження.

Частиною першою вказаної статті визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Таким чином, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою після закінчення строків, установлених статтею 295 КАС України, та якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску даного строку (поважність причин повинен доводити скаржник).

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Такий підхід до визначення категорії поважності причин пропуску процесуального строку окреслено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 9901/546/19, у якій акцентувалась увага й на тому, що нормами статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Проаналізувавши вищенаведені приписи процесуального закону, Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що ними чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документу повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Колегія суддів Верховного Суду відзначає, що питання поновлення процесуального строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, є процедурним і вирішується шляхом постановлення судом апеляційної інстанції відповідної ухвали, яка повинна бути належним чином мотивована й містити, зокрема, мотиви, з яких суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення цього строку або для відмови у такому поновленні, норми закону, якими керувався суд, постановляючи ухвалу.

У поданій касаційній скарзі доводи податкового органу зводяться до наступного:

- Кодексом адміністративного судочинства України, встановлені процесуальні гарантії для оскарження рішення прийнятого не на користь Держави протягом одного року з дня складання повного тексту рішення;

- відповідач був позбавлений можливості своєчасно сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі через відсутність достатнього фінансування;

- введення воєнного стану в Україні спричинило ускладнення в роботі органів державної влади, які безпосередньо впливають на забезпечення фінансування видатків для сплати судового збору.

Верховний Суд зазначає, що дотримання процесуальних строків звернення з апеляційною скаргою є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовим рішенням. Для реалізації цього права законодавець установив чіткий і достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту судового рішення (або з дня отримання його копії).

Сам по собі факт повернення апеляційної скарги не породжує нового процесуального строку на її подання. Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає додаткового тридцятиденного строку для повторного звернення з апеляційною скаргою після її повернення, а лише надає право повторно звернутися до суду після усунення недоліків, які стали підставою для її повернення. Таке право не є безумовним та не звільняє особу від обов`язку дотримання загального строку апеляційного оскарження.

Отже, повторне подання апеляційної скарги поза межами встановленого процесуального строку не може вважатися таким, що здійснене вчасно, лише з огляду на факт її попереднього повернення.

Посилання скаржника на те, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість оскарження судового рішення протягом одного року, є помилковим тлумаченням норми процесуального закону. Вказаний річний строк має присічний характер та визначає граничну межу, після спливу якої апеляційне провадження може бути відкрите лише за наявності певних умов. Водночас такий строк не встановлює альтернативного чи додаткового періоду для подання апеляційної скарги та не надає стороні права звернутися до суду в будь-який момент протягом цього року незалежно від дотримання загального тридцятиденного строку апеляційного оскарження.

Отже, однорічний строк не підміняє собою встановлений законом тридцятиденний строк на апеляційне оскарження, а лише обмежує максимальні межі поновлення пропущеного строку за наявності поважних причин. Його існування не звільняє особу від обов`язку діяти добросовісно, розумно та без невиправданих зволікань.

Доводи контролюючого органу щодо відсутності фінансування для сплати судового збору та впливу воєнного стану на можливість здійснення відповідних платежів також не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку. Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний організувати свою діяльність таким чином, щоб забезпечити виконання процесуальних обов`язків, у тому числі пов`язаних зі сплатою судового збору. Недоліки внутрішньої організації роботи або фінансування державного органу не можуть перекладатися на іншу сторону спору та не можуть бути підставою для порушення принципу правової визначеності.

Надання можливості суб`єкту владних повноважень звертатися з апеляційною скаргою у будь-який невизначений час після її повернення фактично призвело б до ігнорування встановлених законом строків та порушення балансу між сторонами процесу.

Наведений підхід узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду щодо тлумачення норм статті 44 КАС України та кореспондується із правовою позицією, що приписами вказаної статті чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Відповідно податковий орган, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційний перегляд справи, та як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен забезпечувати неухильне і своєчасне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, стосовно форми та змісту апеляційної скарги, дотримання встановленого строку її подання, й вчинити для цього залежні від нього дії з використанням усіх наявних засобів та можливостей, передбачених законодавством.

Суд наголошує на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення від 28.03.2006 року у справі «Мельник проти України», заява №23436/03).

Відповідно до Рішення Європейського Суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польші» («Kreuz v. Poland»), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами.

Скаржник не довів поважності причин пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою, отже у суду апеляційної інстанції були наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України. Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а ухвала суду апеляційної інстанцій - без змін.

Згідно із частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення.

Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі № 320/36806/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Р.Ф. Ханова Л.І. Бившева   В.В. Хохуляк