ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/49/26  Номер провадження 33/814/544/26	Головуючий у 1-й інстанції Тимофєєва Г. Л.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Литовченка Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Литовченка Р.В., на постанову Машівського районного суду Полтавської області від 12 березня 2026 року,
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 665 гривень 60 копійок судового збору.
За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 15 січня 2026 року приблизно о 02 годині 29 хвилин по вул. Парковій, 18 у с. Селещина Полтавського р-ну Полтавської обл. у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував автомобілем «VOLKSWAGEN JETTA», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння у вигляді: порушення мови й координації рухів, нереагування зіниць очей на світло, почервоніння очей, та відмовився від проходження огляду на стан названого сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
В апеляційній скарзі адвокат Литовченко Р.В. просить скасувати постанову Машівського районного суду Полтавської області від 12 березня 2026 року та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: зупинка транспортного засобу була здійснена без правомірних підстав; у матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом; долучені поліцією відеозаписи є небезперервними й не засвідчені електронним підписом, а тому є належними й недопустимими доказами; поліцейські належним чином не роз`яснили права та обов`язки ОСОБА_1 , право на проходження огляду в медичному закладі, не надали можливість попередити родичів про його зупинку поліцією; ОСОБА_1 не мав ознак наркотичного сп`яніння і не вживав наркотичні засоби, не відсторонявся від керування транспортним засобом, має неприязні відносини з поліцейським ОСОБА_2 , який погрожує його родині, та боявся його, а тому відмовився від проходження огляду; медичний заклад, у якому йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, розташований на відстані 35 км від місця зупинки.
Суд апеляційної інстанції заслухав думку адвоката на підтримку апеляційної скарги, вивчив матеріали справи, проаналізував доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про таке.
Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Відповідно до п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), в разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, поліцейський направляє цю особу на огляд до найближчого закладу охорони здоров`я.
Приписами п.п.7-8 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.
З огляду ж на обов`язковість проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, яке проводиться в закладах охорони здоров`я, огляд на стан наркотичного сп`яніння здійснюється лише в медичному закладі.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови ним як особою, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №567009 15 січня 2026 року приблизно о 02 годині 29 хвилин водій ОСОБА_1 по вул. Парковій, 18 у с. Селещина Полтавського р-ну Полтавської обл. у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував автомобілем «VOLKSWAGEN JETTA», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння у вигляді: порушення мови й координації рухів, нереагування зіниць очей на світло, почервоніння очей, та відмовився від проходження огляду на стан названого сп`яніння в закладі охорони здоров`я (а.с.2).
Наведені вище обставини підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, з яких установлено те, що 15 січня 2026 року приблизно о 02 годині 29 хвилин водій ОСОБА_1 по вул. Парковій, 18 у с. Селещина Полтавського р-ну Полтавської обл. керував автомобілем «VOLKSWAGEN JETTA», н.з. НОМЕР_1 , й був зупинений поліцією. На місці зупинки поліцією було встановлено наявність підстав уважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, повідомлено йому про виявлення в нього ознак наркотичного сп`яніння. Однак ОСОБА_1 на неодноразові вимоги поліції словесно й своєю поведінкою, перебуваючи на місці зупинки, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я (КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради»). Після початку процедури складання матеріалів провадження ОСОБА_1 вказав, що бажає пройти огляд, проте в процесі його доставлення службовим автомобілем поліції до медичного закладу знову на вимогу поліцейського словесно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, про що чітко й категорично вказав поліцейському, і така позиція ОСОБА_1 була остаточною до закінчення оформлення матеріалів провадження. Окрім того, з позиції ОСОБА_1 щодо відмови від огляду вбачається, що вона не була пов`язана з видом медичного закладу, в якому має здійснюватись огляд, чи його місцем розташування, більше того, ОСОБА_1 на вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі вказав: «я не їхатиму нікуди, от для чого це мені?», що свідчить про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан названого сп`яніння в будь-якій медичній установі. Поведінка та дії ОСОБА_1 не викликають сумніву в тому, що його позиція полягала в умисній і цілеспрямованій відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Також поліцією на прохання ОСОБА_1 було надано йому можливість повідомити матір про обставини, які він вважав за необхідне. При цьому, поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 ; те, що вказані вище дії (відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законодавстом порядку) є порушенням вимог п.2.5 ПДР України, за їх вчинення передбачено адміністративну відповідальність та складання протоколу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП; його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (а.с.6).
Слід зауважити, що КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» належить до переліку закладів охорони здоров`я, яким надано право проведення огляду осіб (водіїв) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затвердженого в порядку, визначеному ч.3 ст.266 КУпАП. При цьому, КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» є одним із територіально наближених медичних закладів із відповідною спеціалізацією, розташованим у населеному пункті в межах адміністративного району (Полтавського р-ну Полтавської обл.), де було зупинено ОСОБА_1 .
Відповідно ж до п.9 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, саме на поліцейського (а не безпосередньо на осіб, які керували транспортними засобами) покладено обов`язок забезпечення доставки осіб до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння протягом визначеного законодавством строку.
При цьому, ОСОБА_1 , який згідно з даними довідки САП Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області має посвідчення водія (а.с.4), безумовно розумів наявність у нього передбаченого законодавстом обов`язку пройти на вимогу поліцейського відповідно до встановленого порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння і наслідки відмови від проходження згаданого огляду відповідно до встановленого порядку, а саме те, що особи, які вчиняють вказане порушення, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Окрім того, сам ОСОБА_1 в суді першої інстанції підтвердив факт керування ним транспортним засобом і його зупинки поліцією.
Однак його твердження про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є неспроможними, оскільки спростовуються даними відеофіксації, яка є засобом об`єктивного контролю.
Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.
Як убачається з матеріалів провадження, поліцією було встановлено наявність підстав уважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння з ознаками такого стану, зокрема, у вигляді: порушення мови й координації рухів, почервоніння очей (частини обличчя). На місці події поліцейський повідомив ОСОБА_1 про виявлення в нього ознак наркотичного сп`яніння в контексті наявності підстав для проведення його огляду на стан названого сп`яніння. Наявність у ОСОБА_1 зазначених вище ознак наркотичного сп`яніння зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.2). 
Наявність же ознак наркотичного сп`яніння не є тотожним наявності стану наркотичного сп`яніння, який можливо встановити лише за результатами відповідного огляду на стан названого сп`яніння, та згадані ознаки не вказують на перебування особи, яка керувала транспортним засобом, у цьому стані, але є однією з передумов, які на вимогу поліцейського зобов`язують особу, яка керувала транспортним засобом, пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння відповідно до встановленого законодавством порядку. Однак у порушення вимог закону ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовився.
У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу поліцейського, який установив наявність підстав для висновку про перебування водія в стані наркотичного сп`яніння, відповідно до встановленого законодавством порядку є безумовним обов`язком водія, в той час як мотиви відмови особистого характеру від проходження цього огляду не впливають на кваліфікацію дій порушника за ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, з урахуванням викладених вище обставин і вимог закону, суд апеляційної інстанції не вбачає належних і достатніх підстав для висновку про безпідставність висування поліцією ОСОБА_1 вимог щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння чи наявності тих істотних порушень вимог законодавства, які би нівелювали обов`язок виконання цих вимог, ставили би під сумнів наявність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Таким чином, наведені вище докази безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів не встановлено.
Що стосується долучених стороною особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, медичних результатів аналізу сечі ОСОБА_1 №7 від 16 січня 2026 року, то суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, що полягає у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, є закінченим з моменту відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відповідно до встановленого порядку (в закладі охорони здоров`я).
За змістом п.6 розділу Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, в разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду (на стан сп`яніння) в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення.
У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року також передбачено, що, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Таким чином, із моменту відмови водія ОСОБА_1 на неодноразові вимоги поліції від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння ним було вчинено закінчене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, після чого поліцейський із дотриманням нормативних положень обґрунтовано зафіксував фактичні обставини цього правопорушення в протоколі. Відповідно при поліції ОСОБА_1 огляд не проходив. Тому самостійне звернення ОСОБА_1 до медичного закладу, в якому здійснено аналіз сечі, поза межами передбаченої законодавством процедури огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, не спростовує наявність у діях ОСОБА_1 події та складу вказаного вище адміністративного правопорушення.
Окрім того, зазначені вище результати аналізу сечі не є передбаченим законодавстом висновком за результатами повноцінного огляду водія на стан наркотичного сп`яніння.
В аспекті викладеного вище апеляційний суд також зауважує, що місцевим судом у межах протоколу про адміністративне правопорушення притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння особою, яка керувала транспортним засобом, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та утворює самостійну альтернативну форму об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, наявність у матеріалах провадження зазначених вище письмових результатів аналізу сечі не впливає на необхідність і правильність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 відмовився від огляду, оскільки має неприязні відносини з поліцейським ОСОБА_2 та боявся його, не знайшли свого підтвердження перевіркою матеріалів справи й спростовуються даними безперервної відеофіксації, яка не містить жодної згадки про вказані обставини та відповідно до якої дані обставини не повідомляв ОСОБА_1 , а його відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була пов`язана виключно з ухиленням від такого огляду, що, зокрема, підкреслюється такою його позицією на законну вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння: «я не їхатиму нікуди, от для чого це мені?», та його відмова не була обумовлена зазначеними вже в апеляційній скарзі обставинами.
Необгрунтованими є і твердження апелянта, які зводяться до небезпервності відеозапису, так як наявний у матеріалах справи технічний носій інформації з відеозаписами містить повні відомості про обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та оформлення щодо нього матеріалів поліцією, які записані в декількох файлах та відтворення змісту яких свідчить про те, що процес відеофіксації був повним і безперервним.
Усупереч доводам апелянта, матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях.
Долучений технічний носій інформації з відеозаписами був виготовлений поліцією у зв`язку із необхідністю запису інформації, що має значення у провадженні про адміністративне правопорушення та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді, у вигляді файлів. Зі змісту відеофіксації вбачається, що її поліцією було здійснено з використанням службових пристроїв – нагрудної камери, реєстратора в службовому автомобілі, в ході реалізації своїх службових повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію». Відеофайли містять ідентифікуючі ознаки відеофіксації, виготовлені, записані та долучені до справи поліцією, а також відомості про технічні засоби відеофіксації зазначено в протоколі, у зв`язку з чим походження вказаних відеофайлів не викликає сумніву.

Також із матеріалів справи видно, що поліцією було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст.63 Конституцією України та ст.268 КУпАП, що підтверджено підписом ОСОБА_1 у відповідній графі (пункт 13) протоколу про адміністративне правопорушення та даними відеофіксації (а.с.2, 6).
Водночас доводи апелянта щодо підстави та обставин зупинки автомобіля, відсторонення водія від керування транспортним засобом за своїм змістом не стосуються конструктивних ознак диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , адже не спростовують факт керування ним транспортним засобом та його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, тобто наявність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, враховуючи викладене вище, також самі по собі не обумовлюють недопустимість чи неналежність доказів по справі з огляду на відсутність безпосереднього прямого зв`язку між цими питаннями та обставинами, які мають місце в межах складу вказаного вище адміністративного правопорушення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови й закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм із посвідченням водія серії НОМЕР_2 , що підтверджується даними довідки інспектора САП Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області (а.с.4).
Таким чином, із урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП, суд першої інстанції правильно наклав на ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Литовченка Р.В., залишити без задоволення, а постанову Машівського районного суду Полтавської області від 12 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 – без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду    О.М. Корсун