Справа № 462/1465/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року Залізничний районний суд м.Львова у складі головуючого судді Іванюк І.Д., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні та стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, -
встановив:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 92730,00 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з жовтня 2021 року по жовтень 2025 року в розмірі 53009,92 грн, а також стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 08.06.2005 по 04.10.2021 працювала на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту без категорії у Львівському казенному експериментальному підприємстві засобів пересування і протезування, яке на даний час змінило найменування на Комунальне підприємство «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування». Згідно із наказом № 42 від 27.09.2021 року з 04.10.2021 року її було звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив їй заборгованість із заробітної плати за березень-липень 2020 року та квітень-жовтень 2021 року у розмірі 83375,15 грн. У зв`язку із наведеним 13.10.2021 року Залізничним районним судом м. Львова було видано судовий наказ, яким вирішено стягнути з відповідача на її користь 83375,15 грн заборгованості по заробітній платі, 1686,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку за 6 робочих днів та 5604,87 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, однак вказана сума була виплачена їй лише 27.11.2025 року. Оскільки при звільненні відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з нею, тому на підставі ст. 117 КЗпП України та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», просить позов задовольнити.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.02.2026 року у справі відкрито провадження, вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.
Відповідач, отримавши ухвалу про відкриття провадження із доданими матеріалами позову 25.02.2026 року, відзиву на позовну заяву у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подав, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надходило.
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. 
У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 08.06.2005 року працювала у Львівському казенному експериментальному підприємстві засобів пересування і протезування (а.с. 11) та наказом № 42 від 27.09.2021 року з 04.10.2021 року її було звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 12).
Згідно із довідкою про заборгованість № 336 від 06.10.2021 року (а.с. 13) Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування заборгувало ОСОБА_1 заробітну плату у сумі 83375,15 грн.
13.10.2021 року Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/7520/21 було видано судовий наказ, яким вирішено стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 83375,15 грн заборгованості по заробітній платі, 1686,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку за 6 робочих днів та 5604,87 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (а.с. 14).
Ухвалою Львівської міської ради № 2885 від 02.03.2023 «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність Львівської міської територіальної громади цілісного майнового комплексу» надано згоду на прийняття з державної власності у комунальну власність Львівської міської територіальної громади цілісного майнового комплексу Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування, у тому числі нерухоме майно, після його реорганізації шляхом перетворення у державне комерційне підприємство "Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування".
Розпорядженням КМУ від 21 квітня 2025 року № 378-р «Про передачу цілісного майнового комплексу державного комерційного підприємства “Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування” у власність Львівської міської територіальної громади» вирішено передати цілісний майновий комплекс державного комерційного підприємства “Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування” (код згідно з ЄДРПОУ 03187714), що розміщений на земельних ділянках площею 0,1512 гектара, 0,1914 гектара, 0,5548 гектара, 0,56 гектара, 1,6715 гектара (кадастрові номери 4610136300:06:020:0132, 2610100000:08:003:0063, 2110400000:01:006:0649, 0710100000:33:015:0128 і 4610136300:06:020:0131), у власність Львівської міської територіальної громади.
Ухвалою Львівської міської ради № 6355 від 12.06.2025 «Про реорганізацію ДКП "Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» вирішено припинити державне комерційне підприємство "Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування" (код ЄДРПОУ 03187714) шляхом перетворення у комунальне підприємство "Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування".
З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 27.11.2025 позивачці зараховано кошти від комерційного підприємства "Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування" у сумі 90893,02 грн (а.с. 15).
З постанови Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 05.12.2025 року (а.с. 16) вбачається, що ВП № 68200837 закінчене у зв`язку із повним виконанням виконавчого документа. 
Також, із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.02.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала 18.02.2023 року шлюб із ОСОБА_3 та після державної реєстрації шлюбу її прізвище змінено на ОСОБА_4 . 
Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України у редакції, чинній на час звільнення позивача, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Також станом на час звільнення позивача діяли положення ст. 117 КЗпП України, відповідно до яких в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Водночас, Законом № 2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022 року, внесено зміни у статтю 117 КЗпП України та викладено у редакції, згідно із якою у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 306/2708/23 (провадження № 14-84цс25) вказано, що проаналізувавши наведені норми трудового законодавства та рішення Конституційного Суду України, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що до правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом № 2352-ІХ, проте не припинилися або припинилися після набрання ним чинності (триваючі правовідносини), з 19 липня 2022 року слід застосовувати положення статті 117 КЗпП України у новій редакції та обмежувати нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку шістьма місяцями. Тобто, якщо працівника звільнено з роботи 02 серпня 2021 року, проте повного розрахунку станом на день набрання чинності Законом № 2352-ІХ із ним не проведено, то суми, передбачені статтею 117 КЗпП України, йому слід нараховувати в такому порядку: з 03 серпня 2021 року по 18 липня 2022 року без обмеження строку шістьма місяцями, оскільки попередня редакція наведеної норми не містила відповідних обмежень; з 12.10.2021 року (за виключенням строку, врахованого у судовому наказі) по 19 січня 2023 року (6 місяців, відлік яких починається з дня набрання Законом № 2352-ІХ чинності) або до дня остаточного розрахунку, якщо він здійснений раніше спливу наведених шести місяців (п. 44, 45) .
За наведеного, з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 306/2708/23 (провадження № 14-84цс25) з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного розрахунку за період з 12.10.2021 року (період, що неврахований у судовому наказі) по 19.01.2023 року (6 місяців, відлік яких починається з дня набрання Законом № 2352-ІХ чинності), що складає 330 робочих дні. 
У абзаці 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 вказано, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно із довідкою про доходи № 335, виданою Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування від 06.10.2021 року, 2-ма останніми календарними місяцями роботи позивачки були серпень та вересень 2021 року, впродовж яких їй нараховано: за серпень 2021 року – 4447,98 грн, а за вересень 2021 року – 7639,27 грн, а всього відпрацьовано у цей час 43 календарні дні. Отже середньоденна заробітна плата позивачки становить 281,00 грн (4447,98 грн +7639,27 грн) : 43 календарні дні).
Із врахуванням наведеного до стягнення із відповідача на користь позивачки підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.10.2021 року (період, що неврахований у судовому наказі) по 19.01.2023 року (6 місяців, відлік яких починається з дня набрання Законом № 2352-ІХ чинності) у розмірі 92730,00 грн (281,00 грн х 330 робочих днів), що відповідає розрахунку, здійсненому позивачкою, та заявленим нею позовним вимогам. 
У своїй постанові від 8 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 (провадження № 14-85цс25) Великої Палати Верховного Суду вказав, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців (п.105, 106).
Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про стягнення 92730,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає, що із врахуванням розміру простроченої заборгованості, періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості (понад 3 роки), визначена позивачкою сума відповідає принципам розумності, справедливості і пропорційності, забезпечує справедливий баланс інтересів сторін та запроваджує належну компенсацію майнових втрат, яких зазнала позивач внаслідок несвоєчасного здійснення з нею розрахунку, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення. 

Також, положенням статті 34 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
У ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).
Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001. Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).
У пункті 2.2 Рішення від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
У рішенні Верховного Суду від 11 квітня 2025 року при розгляді зразкової справи № 280/8933/24 /адміністративне провадження № Пз/990/14/24/ для запровадження сталої судової практики вказано, що виплата компенсації не обумовлюється зверненням із відповідною заявою, натомість обов`язок щодо її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів.
У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, а також у постановах Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19 зауважено, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. 
Також, у своїй постанові від 30 травня 2018 року у справі № 243/5135/16-ц (провадження № 61-5396св18) Верховний Суд зазначив, що виходячи із зазначеного, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення.
Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 18 липня 2023 року у справі № 200/10663/21 та від 18 грудня 2024 року у справі № 755/15005/23 (провадження № 61-5716св24).
Також Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на необхідності стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати саме по час ліквідації заборгованості, не залежно від того, чи був звільнений працівник чи ні. 
Зокрема, у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 243/5135/16-ц (провадження № 61-5396св18), що суд першої інстанції виходив з того, що проведення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати після звільнення позивача та припинення трудових відносин законодавством не передбачено, а порушення прав працівника на своєчасне отримання належних йому при звільненні коштів підлягає захисту в інший спосіб – у порядку, встановленому статтею 117 КЗпП України. При цьому апеляційний суд зазначив, що має місце порушення встановлених строків виплати заробітної плати при звільненні, а також про те, що робітнику надається право на компенсацію, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», яка вже була закладена в заробітну плату, стягнуту судовим наказом у 2010 році. Позивач звернулася до суду через шість років, а право на компенсацію, що входить у структуру заробітної плати підлягає захисту в інший спосіб. Зазначені висновки судів попередніх інстанцій не ґрунтуються на законі, оскільки Законом та Порядком передбачено, що компенсація втрати частини заробітної плати проводиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги зріс більше ніж на один відсоток, до ліквідації заборгованості із заробітної плати.
Аналогічний висновок викладено і в постановах Верховного Суду від 18.12.2024 року у справі № 755/15005/23 (провадження № 61-5716 св24) та від 10.02.2026 року у справі № 466/10593/19 (провадження 61-9330св24).
Отже, оскільки основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії), а кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати заробітної плати за період з часу виникнення заборгованості (а в даному випадку після видачі судового нказазу від 13.10.2021 року) та по 27.11.2025 року відповідно.
Статтею 3 Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
У п. 4 Порядку визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.
Так, з довідки про заборгованість № 363 від 06.10.2021 року (а.с. 13), виданої Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування, вбачається, що у період з березня 2020 року по жовтень 2021 року перед ОСОБА_1 виникнула заборгованість по заробітній платі на загальну суму 83375,15 грн, зокрема: березень 2020 року – 6399,16 грн, квітень 2020 року – 10978,14 грн, травень 2020 року – 10296,84 грн, червень 2020 року – 11417,51 грн, липень 2020 року – 9457,73 грн, квітень 2021 року – 8941,07 грн, травень 2021 року – 3131,03 грн, червень 2021 року – 5974,87 грн, липень 2021 року –6128,10 грн, серпень 2021 року – 3536,14 грн, вересень 2021 року – 6073,22 грн, жовтень 2021 року – 1041,34 грн. 
Водночас, судовим наказом Залізничного районного суду м. Львова від 13.10.2021 року у справі № 462/7520/21 вирішене питання, в тому числі, і про стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з часу виникнення заборгованості до дати видачі судового наказу у сумі 5604,87 грн.
Також індекси інфляції в Україні складали: жовтень 2021 року – 100,9, листопад 2021 року-100,8; грудень 2021 року – 100,6, січень 2022 року - 101,3; лютий 2022 року- 101,6; березнь 2022 року - 104,5; квітень 2022 року – 103,1, травень 2022 року – 102,7, червень 2022 року – 103,1, липень 2022 року – 100,7, серпень 2022 року – 101,1; вересень 2022 року - 101,9; жовтень 2022 року – 102,5, листопад 2022 року-100,7; грудень 2022 року - 100,7; січень 2023 року - 100,8; лютий 2023 року- 100,7; березнь 2023 року - 101,5; квітень 2023 року – 100,2, травень 2023 року – 100,5; червень 2023 року – 100,8; липень 2023 року – 99,4; серпень 2023 року – 98,6; вересень 2023 року - 100,5; жовтень 2023 року – 100,8, листопад 2023 року- 100,5; грудень 2023 року - 100,7; січень 2024 року - 100,4; лютий 2024 року- 100,3; березнь 2024 року - 100,5; квітень 2024 року – 100,2, травень 2024 року – 100,6; червень 2024 року – 102,2; липень 2024 року – 100,0; серпень 2024 року – 100,6; вересень 2024 року - 101,5; жовтень 2024 року – 101,8, листопад 2024 року- 101,9; грудень 2024 року - 101,4; січень 2025 року - 101,2; лютий 2025 року- 100,8; березнь 2025 року - 101,5; квітень 2025 року – 100,7; травень 2025 року – 101,3; червень 2025 року – 100,8; липень 2025 року – 99,8; серпень 2025 року – 99,8; вересень 2025 року - 100,3; жовтень 2025 року – 100,9.
А тому, беручи до уваги вищенаведені обставини, із урахуванням положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та розяснень, що надані у ньому, суд вважає за можливе провести наступний розрахунок компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати: заробітна плата 83375,15 грн х 63,58:100 = 53009,92 грн, яку також слід стягнути із відповідача.
За наведеного суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення та всього до стягнегння з відповідача на користь позивачки підлягає сума у розмірі 145739,92 грн.
Водночас суд зазначає, що відповідно до п.п. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 ПКУ компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом, для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором прирівнюються до заробітної плати та оподатковуються за ставками, визначеними ПК України.
Відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Кодексу об`єктом оподаткування фізичної особи — резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого, зокрема, включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Кодексу) та інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Кодексу (пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Кодексу).
Крім того, відповідно до пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Кодексу.
Згідно із підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Кодексу. 
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом;
З листа Державної фіскальної служби України від 09.06.2016 року № 12817/6/99-99-13-02-03-15 вбачається, що суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника оподатковуються податковим агентом, як інші доходи.
Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. 

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем згідно із квитанцією № 1351-8860-7363-6716 від 20.02.2026 року сплачено 1166 грн судовго збору у порядку ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», які слід стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки суд позов задовльняє у повному обсязі. 

Керуючись статтями 12, 13, 81, 109, 141, 259, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.
Стягнути з Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» на користь ОСОБА_1 середній заробіток весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 92730 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 53009,92 грн, а всього 145739 (сто сорок п`ять тисяч сімсот тридцять дев`ять) грн 92 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України при виплаті, а також 1166 грн судового збору.
В решті вимог відмовити за безпідставністю. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Комунальне підприємство «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування», ЄДРПОУ 03187714, місцезнаходження: 79052, м. Львів, вул. Рудненська, 10.

Суддя: