Номер провадження: 22-ц/813/497/26 
Справа № 521/2594/25
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савін Сергій Олександрович, на рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 01 серпня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, в якій просила суд розірвати шлюб укладений 03.09.2014 між сторонами; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі, яка складає 8 000 грн на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією аліментів відповідно до закону, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дітьми повноліття.
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 03 вересня 2014 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З причини втрати взаєморозуміння між ними, їх взаємини як подружжя вичерпали себе в повній мірі і подальше спільне життя у них не складається. Кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сторони не проживають разом, спільне господарство не ведуть. За таких обставин позивач вважає, що збереження сім`ї є неможливим.
У відзиві не позовну заяву відповідач просив суд задовольнити вимоги в частині розірвання шлюбу та врахувати його позицію щодо розміру аліментів на кожну дитину щомісячно відповідно до закону у сумі 2 500 гривень.
Рішенням Чорноморського міського суду Одеської області від 01 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей задоволено частково.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 03.09.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1657.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією аліментів відповідно до закону, починаючи з дня подання позову до суду з 18 лютого 2025 року та до досягнення дітьми повноліття.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савін С.О. звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій просить змінити рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 01 серпня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей та збільшити аліментів до 8 000 гривень на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією аліментів відповідно до закону, починаючи з дня подання позову до суду з 18 лютого 2025 року та до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.
25 лютого 2026 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Савіна С.О. та представника ОСОБА_2 – адвоката Ліферчук Т.С. надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 01 серпня 2025 року оскаржується позивачкою ОСОБА_1 лише в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, а тому переглядається апеляційним судом лише в цій частині.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно частин 1-2 статті 27 Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У частині 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Матеріалами справи встановлено, що 03 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 7).
Сторони мають спільних дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (т. 1 а.с. 8-10).
В позовній заяві про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 8 000 грн. на кожну дитину щомісячно.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією аліментів відповідно до закону, починаючи з дня подання позову до суду з 18 лютого 2025 року та до досягнення дітьми повноліття, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи не доведено дійсний дохід обох батьків, які, згідно норм діючого законодавства, повинні рівноправно утримувати та доглядати дітей, у зв`язку з чим розмір аліментів у сумі 8 000 грн на кожну дитину, може стати надмірним тягарем для відповідача.
Доводи позивачки щодо розміру аліментів у сумі 8 000 грн на кожну дитину, зводяться до потреби щомісячного утримання дітей у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, тощо), що не позбавляє позивача в реалізації права звернутись разово, періодично або постійно до відповідача у порядку ст. 185 СК України.
Тому, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дітей, розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, дійсної участі батька в утриманні дитини, стягненню підлягають аліменти з відповідача на утримання дітей в розмірі по 3 000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з дня звернення позивача до суду і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд перевіривши доводи позивачки та заперечення відповідача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей в розмірі по 3 000 грн щомісячно на кожну дитину
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що розмір аліментів, який був визначений судом першої інстанції є необґрунтованим та не враховує потреби спільних з відповідачем дітей. Зазначено, що відповідач є працездатною особою, матеріальний стан якого дозволяє оплачувати аліменти на спільних дітей в розмірі 8 000 грн щомісячно на кожну дитину, такий розмір аліментів відповідатиме загальним засадам сімейних відносин – справедливості, розумності та моральності.
Щодо даних тверджень апеляційної скарги, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Також, пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» для дітей віком до 6 років з 01 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум у розмірі 2 563 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3 196 грн.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).
У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріалами справи встановлено, що згідно умов договору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 97,3 кв.м, переходить в особисту приватну власність ОСОБА_1 . Складське приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 21,0 кв.м та квартира 1, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 48,5 кв.м, переходять в особисту приватну власність ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 96-102).
Згідно довідки ДП «Торговий дім «Пальміра» від 12.05.2025 за №ПЛМ00000002, ОСОБА_2 працює в Торговий дім «Пальміра» Дочірнє підприємство компанії «Палма груп С.А.» (Швейцарія) з 26 липня 2017 року на даний момент, займає посаду програміст прикладний. Нарахований дохід за період з 01.11.2024 по 30.04.2025 складає 99 225,02 гривень, виплачено за вказаний період – 76 994,77 гривень (т. 1 а.с. 104).
Відповідно до інформації наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Одеській області, Миколаївський та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) територіальний сервісний центр МВС №5141 від 13.05.2025, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 14 травня 2025 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , транспортні засоби не зареєстровані (т. 1 а.с. 106).
Інших відомостей про матеріальний стан та про доходи відповідача ОСОБА_2 колегією суддів не встановлено.
Наявність в ОСОБА_2 витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати, матеріали справи також не містять.
Таким чином, матеріалами справи спростовуються твердження ОСОБА_1 про те, що матеріальний стан відповідача дозволяє оплачувати аліменти на спільних дітей в розмірі 8 000 грн щомісячно на кожну дитину.
Апеляційним судом не приймаються до уваги також твердження позивачки про те, що відповідач самоусунувся від виховання спільних дітей та не надає їй жодної допомоги, оскільки матеріали справи мітять квитанції про перерахування відповідачем на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів щомісячно за період з 04.02.2025 по 01.09.2025, коментар переказу: аліменти (т. 1 а.с. 107-110, т. 2 а.с. 30-40).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача, та заперечення відповідача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого та висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савін Сергій Олександрович залишити без задоволення.
Рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 01 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 12 березня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда