ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/92/26 Справа № 695/1822/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП 	Головуючий у І інстанції Ушакова К. М. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А.В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 квітня 2026 року м. Черкаси 

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Бочарова О.М. на постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 19.11.2025 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, проживає 

АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та нього накладено адмінстягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн., -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до постанови суду, 18.04.2025 р. о 13:50 год. по вул. Т. Шевченка у с. Нова Дмитрівка Золотоніського р-ну Черкаської обл. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2101, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю із порожнини рота та нестійка хода), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager та пройти обстеження в лікарні для встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Бочаров О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності події та складу адмінправопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова суду ухвалена з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не з`ясував всіх фактичних обставин справи, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою неправильне вирішення справи. Суд не звернув уваги на відсутність будь-яких доказів, які б вказували на керування ОСОБА_1 автомобілем. Матеріалами справи не задокументовано, не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», давали право працівникам поліції здійснити зупинку транспортного засобу під керуванням останнього. 
На думку сторони захисту факту, що водій допустив будь-яке порушення ПДР, за які його слід зупинити, матеріалами справи не зафіксовано, а тому усі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені відносно такого водія документи не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначені висновки сторони захисту повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду у справі № 686/11314/17, постанова від 15.03.2019 р.
На відеозаписі, долученому до матеріалів справи про адмінправопорушення, не зафіксовано зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 поліцейським, автомобіль був припаркований на проїзній частині, приїхавшим на місце працівникам поліції, які склали протокол про адмінправопорушення, іншим працівником поліції були надані пояснення про те, що начебто ОСОБА_1 їх підрізав та керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, однак жодними доказами це не підтверджено, а тому є припущенням.
Постанова про адмінправопорушення ЕНА № 451058 винесена формально, жодних доказів немає про те, що ОСОБА_1 не надав перевагу у русі іншому автомобілю, не користувався ременем безпеки, оскільки працівники поліції, які склали протокол про адмінправопорушення, автомобіль не зупиняли, а приїхали по виклику інших працівників поліції.
Також, ОСОБА_1 не відстороняли від керування транспортним засобом, отже не затримавши транспортний засіб працівники поліції підтвердили те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом не в стані алкогольного сп`яніння.

Правопорушник ОСОБА_1 та його захисник Бочаров О.М. належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку SMS-повідомлень ( а. пр. 41, 42), однак у судове засідання не з`явилися, про поважні причини не явки до суду не повідомили. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Бочарова О.М., з урахуванням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення, а згідно вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП, не передбачає обов`язкової участі правопорушника у розгляді цієї категорії справ.

Дослідивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, при цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до вимог ст. ст. 254-256 КУпАП.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції правильно встановив, що 18.04.2025 р. о 13:50 год. по вул. Т. Шевченка у с. Нова Дмитрівка Золотоніського р-ну Черкаської обл. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2101, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю із порожнини рота та нестійка хода), від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння за допомогою приладу Drager та пройти обстеження в лікарні для встановлення стану алкогольного сп?яніння відмовився, чим порушив п. 2.5/ ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується дослідженими судом першої інстанції та перевіреними судом апеляційної інстанції доказами: протоколом про адмінправопорушення серії ЕПР1 №304264 від 18.04.2025 р., згідно якого ОСОБА_1 18.04.2025 р. о 13:50 год. по вул. Т. Шевченка у с. Нова Дмитрівка Золотоніського р-ну Черкаської обл. керував автомобілем ВАЗ-2101, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю із порожнини рота та нестійка хода), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager або пройти обстеження в лікарні для встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР (а. пр. 1), направленням на огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.04.2025 в якому зафіксовано ознаки сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота (а. пр. 3), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан сп`яніння (а. пр. 4), копією постанови серії ЕНА № 4531056 від 18.04.2025 р. про накладення адмінстягнення по справі про адмінправопорушення у сферу забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі (а. пр. 7) за ст. 122 ч. 2 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , згідно якого 18.04.2025 р. о 13:50 год. у с. Нова Дмитрівка по вул. Шевченка не надав переваги в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, не користався паском безпеки та відеозаписом, долученим до матеріалів справи про адмінправопорушення. 
На переконання апеляційного суду вказані документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють правові відносини та які є предметом судового розгляду.
Відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП, працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій, за наявності таких обставин, зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5. ПДР. Обов`язки водія транспортного засобу, як суб`єкта правовідносин – це юридично закріплена в нормативно-правових актах міра належної та необхідної суспільно-правової поведінки, яка полягає в необхідності здійснення дій активного або пасивного характеру. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, водій повинен виконати всі дії для повного та беззаперечного виконання всіх вимог відповідних осіб, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
На відеозапису з нагрудних відеокамер працівників поліції, який був досліджений в судовому засіданні як суду першої, так і апеляційної інстанцій зафіксовано, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом. Поліцейський пояснював, що ОСОБА_1 не надав переваги в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, не користувався ременем безпеки. В процесі спілкування поліцейського з водієм ОСОБА_1 , поліцейський відчув від водія запах алкоголю з порожнини рота, запропонував водієві пройти огляд на місці або в медзакладі, однак ОСОБА_2 від огляду на стан сп`яніння відмовився, поліцейський роз`яснив водієві наслідки відмови від огляду та склав протоколи про адмінправопорушення. 
Постановою серії ЕНА № 4531056 від 18.04.2025 р. ОСОБА_1 притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. В описовій частині зазначеної постанови вказано, що ОСОБА_1 18.04.2025 р. О 13:50 год. по вул. Т. Шевченка в с. Нова Дмитрівка Золотоніського р-ну Черкаської обл.,керуючи транспортним засобом ВАЗ-2101, р/номер НОМЕР_1 , не надав переваги в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, не користувався ременем безпеки, чим порушив п. п. 2.3. в), 16.11. ПДР. 
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріалами справи про адмінправопорушення належним чином не зафіксований факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , безпідставність вимоги поліцейського про проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях є необґрунтованими та спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами.
Доводи апеляційної скарги практично дублюють позицію захисника Бочарова О.М. при розгляді справи в суді першої інстанції, оскільки у суді першої інстанції захисник заявляв клопотання про закриття провадження по справі в зв`язку з відсутністю події і складу адмінправопорушення, зазначав про відсутність доказів, про порушення при оформленні матеріалів про адмінправопорушення працівниками поліції, зазначені питання були розглянуті судом першої інстанції та на них надано вичерпні відповіді у постанові суду (а. пр. 28-30).
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що постанову суду необхідно скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального і процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів і без надання їм належної оцінки, то суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки на відеозапису з бодікамер поліцейських зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в найближчому медзакладі, що становить склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відеозапис є найбільш достовірною формою документування та становить стандартну процедуру документування правопорушення. 
Згідно п. 2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 9.11.2015 р. №1452/735, визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.
При цьому, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
Стосовно доводів апеляції про упередженість суду при встановленні та кваліфікації дій водія ОСОБА_1 , то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в межах повноважень, наданих нормами КУпАП, вірно встановив фактичні обставини, з урахуванням попередніх протиправних дій та вірно кваліфікував дії водія ОСОБА_1 саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме як відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку як на місці зупинки, так і в медзакладі. 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Посилання апелянта на рішення ВС апеляційний суд вважає не релевантними, тому що ця справа була розглянута за правилами КАСУ, в якому закладений принцип презумпції винуватості, який зобов`язує суб`єкта владних повноважень, який є відповідачем, а не органом який ініціював притягнення особи до адмінвідповідальності та яке є предметом судового розгляду за правилами КУпАП, не лише довести законність свого рішення, дії чи бездіяльності, а й спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод і інтересів.
За приписами КУпАП та відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010, адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності. 
Таким чином, процесуальний порядок та основні засади цих національних кодексів істотно відрізняються один від одного, а тому їх одночасне застосування чи поєднання апеляційний суд вважає неможливим.
Апеляційний суд також звернув увагу на наявність в матеріалах справи про адмінправопорушення копії постанови про накладення адмінстягнення по справі про адмінправопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі від 18.04.2025 р. ЕНА № 4531056 ( а. пр. 7) за порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.3. в) та 16.11. ПДР, чим вчинив адмінправопорушення передбачене за ч. 2 ст. 122 КУпАП, зазначена постанова не оскаржена, а тому зазначені в ній обставини вчинення адмінправопорушення повністю спростовують доводи апеляції про відсутність у працівників поліції законних підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . 
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження. 
Будь-які докази, які свідчили про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:
Постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 19.11.2025 р., якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Бочарова О.М. – залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.