Справа № 750/1954/26
Провадження № 2-о/750/93/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді Косенка О.Д.,
секретар судових засідань – Суконнова В.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, 
заінтересована особа – ОСОБА_2 , 

встановив:

ОСОБА_1 (далі – Заявник), інтереси якої представляє адвокат Прокоф`єв Б.І., звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_2 .
Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці та чоловік заінтересованої особи – ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому на праві власності майно.
У встановлені законодавством строки, Заявниця звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини як дочка спадкодавця, однак приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Прокоф`євою О.М. було відмовлено Заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину як дочці спадкодавця, оскільки нею не подано документів, що підтверджують родинні відносини між нею та її батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме у нотаріуса відсутня можливість підтвердити, що дошлюбне прізвище Заявниці « ОСОБА_4 », оскільки нею було укладено шлюб на території російської федерації та змінено прізвище на « ОСОБА_5 ». 
Так, станом на сьогодні оригінал свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 знищено судом, у зв`язку із закінченням строку зберігання, яке було приєднано до матеріалів судової справи про розірвання шлюбу заявниці, що позбавляє можливості підтвердити зміну прізвище Заявниці з « ОСОБА_4 » па « ОСОБА_5 » та відповідно той факт, що вона донька спадкодавця, а тому у Заявниці відсутня можливість підтвердити факт родинних відносин для оформлення спадщини.
Ухвалою суду від 24.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено її розгляд на 06.04.2026 з викликом заявника та заінтересованої особи.
Представник заявника та заінтересована особи в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 12). 
17 листопада 1995 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_8 , у зв`язку з чим змінила прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». 
Зміна прізвища з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » підтверджується копією рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.07.2000 у справі № 2-2357/2000, а також витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості, де зокрема зазначено дошлюбне прізвище заявниці « ОСОБА_4 » (а.с. 9, 13).
З атестату про середню освіту Міністерства освіти УРСР №006875 від 17.061988 року та диплому про присвоєння їй кваліфікації гірничого інженера-геолога від 30.06.1993 року, а також довідки №7 від 25.08.1992 року та №165 від 08.10.1995 року, видані Заявниці до її одруження з ОСОБА_8 , вбачається, що вони видані саме на ім`я ОСОБА_9 (а.с. 15,16). 
Також до заяви долучено особисті документи батька Заявниці ОСОБА_3 , зокрема, його свідоцтво про народження від 04.03.1957 року, свідоцтво про шлюб між ним та ОСОБА_2 (матір`ю Заявниці та заінтересованою особою по справі) від 24.07.1970 року, а також військовий квиток ОСОБА_3 , з якого вбачається, що в останнього є донька саме ОСОБА_10 , 1971 року народження та дружина - ОСОБА_2 , 1948 року народження (а.с. 14,15,20).
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, її представника, суд дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення та які бути встановлені судом, зокрема факт родинних стосунків між фізичними особами (п. 1).
Згідно ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Статтею 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до п. 7 указаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника тощо. Суд не може відмовити у розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.
У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі №947/22756/19 сформульовано висновки про те, що доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. 
Визнаючи подані позивачем письмові докази достатніми та достовірними доказами, суд надав їм оцінку в їх сукупності, які в своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу «балансу вірогідностей» підтверджують правдивість обставин, на які посилався позивач на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суди дійшли правильних висновків про доведеність родинних відносин між зявником, померлою особою та заінтересованою особою.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) та в постанові від 21.06.2023 року у справі №916/3027/21.
В своїй постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на висновках про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту. Скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту родинних стосунків, тому вирішення питання про належність, допустимість і достатність таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Дослідивши надані заявницею документи, суд доходить висновку, що вказаними доказами у їхньому взаємозв`язку підтверджується, що заявниця є донькою ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відсутність документів, які б беззаперечно підтверджували їхню спорідненість унеможливлюють встановлення факту родинних стосунків у позасудовий спосіб та є перешкодою для оформлення заявницею спадкових прав.
За таких обставин заява підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 315 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву  ОСОБА_1  про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа: ОСОБА_2 – задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Заявник:  ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Заінтересована особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя        Олег КОСЕНКО