Справа № 347/740/26
Провадження № 2-а/347/11/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2026 Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Драч Д.С.,
за участі секретаря Атаманюк О.І.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

в с т а н о в и в:

25.03.2026 року до Косівського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Позивач у позові посилається на те, що 15.03.2026 Інспектором 1 взводу 3 роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції Джуряк Ігорем Дмитровичем була складена Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6836373, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штрафу розмірі 1190 грн. 00 коп. 
Позивач вважає, що Інспектор при складанні адміністративного матеріалу допустив грубі порушення та не дослідив усі обставини справи, а тому винесена постанова є необгрунтованою, незаконною, а отже підлягає скасуванню з нижче наведених підстав.
Інспектор безпідставно виніс Постанову за ч.1 ст. 121-3 КУпАП.
У Постанові Інспектор вказав, що 15.03.2026 о 09:15 у с. Новий Киселів, по Дорозі М-19, 486 км позивач перевищив швидкість (86 км/год при дозволених 50 км/год) та керував авто з закритим номерним знаком, чим порушив п. 2.9.в. ПДР України (відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП).
Позивач категорично не згоден з притягненням його до адміністративної відповідальності з таких підстав. 
Приблизно о 09:15 він рухався на ТЗ у селі Новий Киселів по Дорозі М-19 де був зупинений інспектором поліції. 
Відповідно до п. 2.9.в ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, який забруднений або закритий іншими предметами чи не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів.
Отже, ключовою умовою для притягнення до відповідальності є об`єктивна неможливість прочитати номерний знак саме з відстані 20 метрів.
Під час зупинки інспектор не здійснював жодних вимірювань відстані (наприклад, за допомогою сертифікованої рулетки) від автомобіля до місця, з якого нібито не видно номерний знак. 
Фото- чи відеофіксація з доведеної відстані у 20 метрів не проводилася. 
Позивач вважає, що висновок інспектора грунтується виключно на його суб`єктивному сприйнятті поблизу транспортного засобу, що не може бути належним доказом порушення стандарту.
Також, позивач зазначає, що вимірювання швидкості здійснювалося приладом TruCAM, який інспектор тримав у руках. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», технічні засоби мають бути встановлені стаціонарно. Фіксація з рук призводить до значної похибки через вібрацію (ефект «тремтіння рук»), що підтверджується численною судовою практикою. 
Позивач вказує, що рухався зі швидкістю до 70 км/год. Він їхав на ТЗ не порушуючи ПДР, однак був зупинений інспектором, який взагалі ігнорував фактичні обставини, його пояснення та заперечення.
Позивач звертає увагу на те, що на ділянці дороги, де проводився контроль, були відсутні дорожні знаки 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень ПДР» та 5.70 «Фото-, відеофіксація порушень ПДР». Згідно з п. 12.10 ПДР, обмеження швидкості запроваджуються виключно за наявності відповідних знаків. Інспектор не надав доказів самого факту вчинення порушення. 
На переконання позивача, Інспектор під час складання спірної постанови не надав ніяких доказів вчинення ним правопорушення. Також до постанови додається відео, однак вказане відео не доводить та не підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення. При винесенні постанови інспектор проігнорував відсутність складу адміністративного правопорушення, а відеозапис не зафіксував правопорушення інкримінованого йому, позивач наголошує, що жодних вимог ПДР України він не порушував.
Позивач вважає, що сам факт вчинення правопорушення не доведений, як і не доведена його вина у інкримінованому правопорушенні, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.
Ухвалою судді від 27.03.2026 року по справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 257 КАС України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копії ухвал про відкриття спрощеного провадження надіслані сторонам, та отримані ними.
21.04.2026 року представник відповідача Департаменту патрульної поліції подав відзив, в якому зазначає, що позовні вимоги є повністю необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, і надає такі пояснення: 15.03.2026 року о 09 год. 15 хв. інспектор 1 взводу 3 роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, старший лейтенант поліції Джуряк Ігор Дмитрович, здійснюючи патрулювання на дорозі М-19, 486 км, с. Новий Киселів, за допомогою спеціального технічного засобу вимірювання швидкості TruCAM зафіксував перевищення швидкісного режиму транспортним засобом Ford Transit AT553211, яким керував Позивач: 86 км/год у населеному пункті, де максимально дозволена швидкість становить 50 км/год (перевищення на 36 км/год). 
Транспортний засіб зупинено для розгляду справи. Під час зупинки та безпосереднього огляду Інспектором додатково і самостійно встановлено, що задня дверка автомобіля від верху до низу, включно з державним номерним знаком, який конструктивно кріпиться на задній дверці, була суцільно покрита плівкою. Зазначена плівка повністю та фізично перекривала державний номерний знак, унеможливлюючи його ідентифікацію. 
За сукупністю двох зафіксованих порушень Інспектором складено постанову серії ЕНА № 6836373 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП із накладенням штрафу в розмірі 1190 грн.
Відповідно до п. 7 оскаржуваної Постанови, до неї доданий доказ — відеозапис БК 476886, де «БК» позначає нагрудний реєстратор (бодікамеру) Інспектора, а цифровий номер є унікальним серійним номером камери, відображеним безпосередньо на самому відеофайлі. Зазначений відеозапис фіксує повну хронологію подій: показники приладу TruCAM, процес зупинки транспортного засобу, стан задньої дверки та номерного знака, а також процес розгляду справи та винесення постанови. Відеозапис долучається до матеріалів цієї справи.
Позивачу під час складання постанови роз`яснено права відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Заяв та клопотань від Позивача не надходило.
Відповідно до п. 12.1 ПДР України, у населених пунктах, позначених знаками 5.45/5.46 «Початок/кінець населеного пункту», максимальна дозволена швидкість становить 50 км/год — незалежно від наявності чи відсутності додаткових знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості». 
Зафіксована швидкість Позивача становила 86 км/год при дозволених 50 км/год, тобто перевищення склало 36 км/год. Факт перевищення зафіксовано приладом TruCАМ та підтверджено відеозаписом БК 476886.
Представник відповідача вказує, що у п. 7 Постанови серії ЕНА № 6836373 міститься пряме посилання на доказ - відеозапис БК 476886. Стверджувати про відсутність доказів у Постанові - означає ігнорувати її зміст. На зазначеному відеозаписі зафіксовано: транспортний засіб Позивача; стан задньої дверки, суцільно покритої плівкою; процес зупинки та оформлення матеріалів. Запис долучається до матеріалів справи. Сам Позивач у позовній заяві не заперечує факту нанесення плівки. Він лише пояснює це пошкодженням заднього скла. Визнання фактичних обставин самою особою, яка оспорює склад правопорушення, є достатньою підставою для встановлення об`єктивної сторони.
Представник відповідача посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. 
Відеозапис з нагрудного реєстратора поліцейського є повноцінним доказом у розумінні наведених норм: він містить дату, час, місце події, ідентифікатор транспортного засобу, показники TruCAM та стан номерного знака - тобто всі елементи, необхідні для підтвердження обставин правопорушення. 
Твердження про те, що відео «не долучене до постанови», є підміною понять: відеозапис прямо ідентифіковано в п. 7 Постанови серійним номером боді камери БК 476886. Сам відеофайл зберігається на носії реєстратора та подається суду в межах провадження у справі.
Прилад TruCAM LT1 20/20 є сертифікованим засобом вимірювальної техніки, внесеним до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. Згідно з технічними характеристиками виробника, прилад конструктивно призначений для ручного утримання у польових умовах, оснащений вбудованим відеозаписом та автоматичним фотографуванням при перевищенні встановленого порогового значення швидкості. Отже, використання приладу в руках є використанням його за прямим призначенням, а не порушенням.
Таким чином, аргумент Позивача є і нерелевантним до предмета Постанови, і хибним по суті.
Відповідно до п. 12.1 ПДР України, у населених пунктах, позначених знаками 5.45/5.46, максимальна дозволена швидкість для легкових і вантажних автомобілів становить 50 км/год. Це загальне правило, яке діє автоматично — з моменту в`їзду в населений пункт - і не потребує додаткового підтвердження знаком 3.29 на кожній ділянці. 
Правопорушення вчинено у с. Новий Киселів — населеному пункті, в`їзд до якого позначений відповідними знаками. Зафіксована швидкість — 86 км/год при дозволених 50 км/год. Відсутність знака 3.29 на конкретному кілометрі дороги М-19 не скасовує і не змінює базового обмеження для населеного пункту. 
Пункт 12.10 ПДР України, на який посилається Позивач, регулює введення спеціальних (знижених або підвищених) обмежень швидкості стосовно окремих категорій доріг або учасників руху. Ця норма жодним чином не скасовує загального обмеження 50 км/год у населених пунктах і не може слугувати підставою для виправдання перевищення.
Умова щодо відстані 20 метрів у ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та п. 2.9 «В» ПДР України стосується виключно складу «забруднений номерний знак», а не складу «закритий іншими предметами». Суцільна плівка, що покриває всю задню дверку включно з номерним знаком, є «закриттям іншими предметами» у найбільш очевидній та безумовній формі; одночасно це підпадає під «нанесення покриття або застосування матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють ідентифікацію» номерного знака. Для цього складу жодного вимірювання відстані закон не вимагає. Аргумент Позивача грунтується на невірному тлумаченні норми та є юридично безпідставним.
Позивач пояснює покриття задньої дверки плівкою пошкодженням заднього скла та фактично подає це як виправдовуючу або пом`якшуючу обставину. Чинне законодавство України не передбачає жодного виключення із відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП залежно від причин закриття номерного знака. Ані технічна несправність, ані господарська необхідність, ані пошкодження конструктивних елементів не є підставою для звільнення від відповідальності. Більше того, сам факт пошкодження заднього скла є самостійною підставою для заборони експлуатації транспортного засобу. Відтак Позивач, замість усунення несправності у встановленому порядку, обрав спосіб, що одночасно породив додаткове самостійне правопорушення - закриття державного номерного знака.
Позивач стверджує, що Інспектор обмежився «формальними складовими Постанови» без реального розгляду справи. 
Постанова серії ЕНА № 6836373 містить усі обов`язкові реквізити, передбачені ст.ст. 283, 284 КУпАП: дату (15.03.2026), час (09:15), місце (дорога М19, 486 км, с. Новий Киселів), опис правопорушення, посилання на норму закону (ч. 1 ст. 121-3 КУпАП), розмір стягнення (1190 грн), а також посилання на доказ (відеозапис БК 476886). Усі обов`язкові елементи наявні. 
Відповідно до ст. 258 КУпАП, у випадках, коли штраф накладається безпосередньо на місці вчинення правопорушення, складання окремого протоколу не є обов`язковим. Складання постанови без проведення окремого засідання є прямо дозволеною законом формою провадження при особистій фіксації очевидного порушення. 
Інспектор роз`яснив Позивачу його права відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; Позивач отримав копію Постанови та ознайомлений зі строками і порядком оскарження, що підтверджується його особистими підписами у постанові, факт вчинення правопорушення доведений сукупністю доказів і позивач мав реальну можливість скористатися своїми процесуальними правами.
У цій справі вина Позивача доведена сукупністю взаємопов`язаних та несуперечливих доказів: відеозапис БК 476886 (ідентифікований у п. 7 Постанови та доданий до справи) фіксує показники Tru САМ (86 км/год), транспортний засіб Позивача, стан задньої дверки та номерного знака; постанова серії ЕНА № 6836373 складена уповноваженим Інспектором відповідно до вимог ст. 283 КУпАП; позовній заяві позивач підтверджує факт нанесення плівки на задню дверку автомобіля, що охоплювала державний номерний знак. Наведена сукупність доказів повністю відповідає стандарту доведеності, необхідному для підтвердження законності постанови та спростовує будь-які обгрунтовані сумніви щодо вчинення правопорушення.
Факт вчинення правопорушення підтверджено: відеозаписом БК 476886, що ідентифікований у п. 7 Постанови та долучається до справи; самою постановою серії ЕНА № 6836373, складеною відповідно до ст. 283 КУпАП; та власним визнанням позивача у тексті позовної заяви. 
Представник відповідача вважає, що усі аргументи Позивача є юридично безпідставними - вони або грунтуються на хибному тлумаченні норм права, або є нерелевантними до предмета оскаржуваної постанови, або спростовуються доказами у справі. 
Системний аналіз норм чинного законодавства та матеріалів справи підтверджує, що Інспектор при складанні Постанови серії ЕНА № 6836373 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, а оскаржувана Постанова є обгрунтованою, законною та такою, що не підлягає скасуванню.
Відповідно до ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ст.286 КАС України дана категорія справ вирішується судом протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ст. 229 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в адміністративному позові слід відмовити із нижче наведених підстав. 
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і ін.
Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6836373 ОСОБА_1 15.03.2026 о 09:15 у с. Новий Киселів, Дорога М-19, 486 км водій керував транспортним засобом та порушив швидкісний режим в населеному пункті на 36 км та рухався зі швидкістю 86 км/год, а також д.н.з. був закритий просторовим предметом, а саме плівкою, чим порушив п. 2.9.в. ПДР України, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, внаслідок чого до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1190 грн. 00 коп. (а.с.7).
Позивач вказує на те, що він рухався зі швидкістю до 70 км/год. Він їхав на ТЗ не порушуючи ПДР, однак був зупинений інспектором. Також, позивач зазначає, що на ділянці дороги, де проводився контроль, були відсутні дорожні знаки 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень ПДР» та 5.70 «Фото-, відеофіксація порушень ПДР», однак суд вважає висновки інспектора, викладені в постанові серії ЕНА № 6836373 від 15.03.2026 року, такими, що відповідають дійсним обставинам справи. 
Так, швидкість руху транспортного засобу зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, якийє сертифікованим засобом вимірювальної техніки, внесеним до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. Згідно з технічними характеристиками виробника, прилад конструктивно призначений для ручного утримання у польових умовах, оснащений вбудованим відеозаписом та автоматичним фотографуванням при перевищенні встановленого порогового значення швидкості, а тому є придатним до застосування. 
В частині посилання позивача на відсутність дорожніх знаків 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень ПДР» та 5.70 «Фото-, відеофіксація порушень ПДР», відповідач у відзиві зазначає, що відповідно до п. 12.1 ПДР України, у населених пунктах, позначених знаками 5.45/5.46 «Початок/кінець населеного пункту», максимальна дозволена швидкість становить 50 км/год — незалежно від наявності чи відсутності додаткових знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості». Зафіксована швидкість позивача становила 86 км/год при дозволених 50 км/год, тобто перевищення склало 36 км/год. Факт перевищення зафіксовано приладом TruCАМ та підтверджено відеозаписом БК 476886, який долучено до відзиву відеофіксації швидкості руху автомобіля позивача, на якому чітко видно, що прилад вимірює швидкість саме даного автомобіля.
Суд окремо звертає увагу на те, що відповідачем до відзиву долучено копію відеозаписів, на підтвердження факту про те, що прилад зафіксував швидкість саме автомобіля під керуванням позивача.
За змістом п.10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 року №1395: під час вирішення питання про притягнення особи до відповідальності, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. А за змістом ст.251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що встановлюються, зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів. Поліцейський вправі використовувати інформацію, отриману також із відеотехніки з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Отже, виявивши адміністративне правопорушення, поліцейський вжив заходів щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності та розглянув дану справу в порядку ст.258, ст.279-1 КУпАП, якими передбачено винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП, на місці його вчинення, перенесення розгляду справи у даному випадку законом не передбачено.
Частиною 1 ст.121-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за Керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака. 
Судом встановлено, що підстави для скасування оскаржуваної постанови, викладені в позові, не знаходять свого підтвердження, носять суто суб`єктивний характер, спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , спростовуються доводами та доказами зі сторони відповідача.
Отже, суд вважає постанову серії ЕНА № 6836373 від 15.03.2026 року законною та не вбачає підстав для її скасування.
Постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складено інспектором патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. 
Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП. 
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ч. 1 ст. 121-3 КУпАП). 
Таким чином, оцінюючи всі надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Тобто, жодних порушень щодо складання постанови та накладення на позивача адміністративного стягнення судом не встановлено.
Крім цього, що стосується твердження позивача у його позові про те, що він правила дорожнього руху не порушував – даний факт не підтверджено жодним доказом. 
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Таким чином, оскільки позивачем не доведено ті обставини на яких ґрунтуються його вимоги та враховуючи заперечення відповідача, підтверджені належними доказами, - позов не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 9, 72, 73, 77, 192, 211, 241, 245, 246, 286 КАС України, ч.3 ст. 122, ст.ст.268, 293 КУпАП, суд 
ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 6836373 від 15.03.2026 року залишити без задоволення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання рішення.
Повне рішення складено 23.04.2026 року.

Суддя:       Д.С. Драч