КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/7672/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ Справа № 761/33515/25
16 квітня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А.
при секретарі - Можарівській М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ткача Руслана Олександровича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Романишеної І.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності,
в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , у якому просила суд:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу №8048/2023/3900505 від 27 червня 2023 року транспортного засобу марки Mercedes-Benz, комерційний опис G500, рік випуску 2016, особливі відмітки: Загальний легковий універсал, колір: чорний, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , оформлений на ім`я ОСОБА_3 ;
- скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль марки Mercedes-Benz, комерційний опис G500, рік випуску 2016, особливі відмітки: Загальний легковий універсал, колір: чорний, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 та визнати недійсним Свідоцтво серії НОМЕР_6 від 27 червня 2023 року, видане ТСЦ 8048 про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки Mercedes-Benz, комерційний опис G500, рік випуску 2016, особливі відмітки: Загальний легковий універсал, колір: чорний, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , оформлений на ім`я ОСОБА_3 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 червня 2023 року між ОСОБА_5 (покупець) та ОСОБА_2 (продавець), чиї інтереси на підставі нотаріально посвідченої довіреністю представляв ОСОБА_4 , укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.
Надалі позивачу стало відомо, що придбаний 27 червня 2023 року ОСОБА_5 транспортний засіб останній зареєстрував на свою сестру ОСОБА_3 , яка мала на меті продати автомобіль та привласнити кошти, належні дружині померлого ОСОБА_1 , які остання позичила для придбання рухомого майна.
Щодо підстав визнання договору недійсним позивач вказує, що ОСОБА_3 не видавала довіреності ОСОБА_5 , а тому спірний договір підписаний особою, яка не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності та повноважень. Окрім того, у відповідача не було волі на укладення правочину, що є порушенням частини другої статті 203 ЦК України.
Пред`являючи вказаний позов ОСОБА_2 бажає повернути собі автомобіль та відновити права ОСОБА_1 шляхом передачі їй коштів, витрачених на придбання вказаного транспортного засобу.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності, залишено без задоволення.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом задля захисту порушених, на її думку, прав та законних інтересів іншої особи ОСОБА_1 (дружини ОСОБА_5 ). Проте, у відповідності до вимог законодавства особа має право звертатись до суду лише для захисту своїх порушених прав, свобод чи інтересів, оскільки суд захищаєконкретні порушені права особи, яка звертається з позовом. Позивачем не обґрунтовано порушення оскаржуваним правочином безпосередньо її особистих прав чи інтересів, та не надано жодного доказу їх порушення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 28 січня 2026 року представник третьої особи ОСОБА_1 - адвокат Ткач Р. О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не в повному обсязі дослідив та оцінив докази, надані позивачем, апелянтом та третьою особою ОСОБА_4 , в результаті чого неправильно вирішив питання щодо прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 та її малолітніх дітей. Так, суд не взяв до уваги, що кошти, за які було придбано транспортний засіб були спільною сумісною власністю сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . А отже, відмовляючи у визнанні недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності відповідача на транспортний засіб, який фактично їй не належить, а є власністю сім`ї ОСОБА_6 , суд фактично позбавив апелянта не лише права на справедливий судовий розгляд, а й права на вільне володіння, користування та розпорядження власним майном - грошовими коштами, які б могли б бути їй повернуті у зв`язку з визнанням договору недійсним.
В судовому засіданні представник 3-ї особи ОСОБА_1 - адвокат Ткач Р.О. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. 
23 березня 2026 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_3 адвоката Баховського М.М. надійшла заява про розгляд справи без участі представника. 
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, засобами поштового зв`язку, проте в судове засідання не з`явились, причину неявки суд не повідомили. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 27 червня 2023 року між ОСОБА_2 (продавець), чиї інтереси представляв за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу №8048/2023/3900505 транспортного засобу, за умовами якого продавець зобов`язалась передати у власність покупця легковий автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «G-500», VIN-код НОМЕР_3 , чорного кольору, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Пунктами 1.1-1.2 договору визначено, що передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна; право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання вказаного договору.
За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 500 000 грн (пункт 3.1 договору).
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 власником автомобіля марки «Mercedes-Benz» модель «G-500», VIN-код НОМЕР_3 , чорного кольору, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , є ОСОБА_3 .
Звертаючись до суду з позовом,  ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_3 не укладала договір купівлі-продажу №8048/2023/3900505 транспортного засобу, фактичним покупцем майна був її брат ОСОБА_5 , після його смерті відповідач дізнавшись, що є титульним власником автомобіля намагалася його забрати зі штрафмайданчику з метою подальшого продажу і отримання коштів.
Позивач має намір відновити порушені права шляхом повернення автомобіля собі та передачі коштів дружині померлого ОСОБА_1 , які витрачені на його покупку та безпосередньо належали останній. Тим самим позбавивши відповідача можливості скористатися смертю брата та сирітством його дітей з метою отримання майнової вигоди від продажу транспортного засобу, який їй не належить.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. 
Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_2 , як продавець транспортного засобу за оспорюваним договором, не зазначає конкретні доводи про порушення безпосередньо її прав та інтересів при укладенні спірного договору, при цьому позивач не спростовує тієї обставини, що внаслідок продажу автомобіля вона отримала відповідні кошти у розмірі погодженому умовами правочину, тобто мета укладення спірного договору нею була досягнута.
Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав не доведення позивачем порушення її прав внаслідок укладення спірного правочину.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справ та надав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Ткача Руслана Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2026 року

Головуючий: Судді: