КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2026 року м. Київ справа №320/35088/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "ПОСУД ТЕКСТИЛЬ БЦ" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "ПОСУД ТЕКСТИЛЬ БЦ" з позовом до Київської митниці та просить суд:
визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ 43997555) про коригування митної вартості товарів № UA100160/2025/000006/2 від 25.04.2025;
визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100160/2025/000177.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що відповідачем безпідставно прийнято рішення про коригування митної вартості товару, який було ввезено ним на територію України, оскільки документи, що надані декларантом є належними і дають можливість відповідачу визначити митну вартість товару за ціною, а саме за основним методом.
На думку позивача рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийняття митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів підлягають скасуванню.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
В подальшому до суду надійшов відзив на адміністративний позов відповідно до якого відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити, тому що митний орган діяв на підставі закону, в межах своїх повноважень, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для дотриманням всіх інших принципів законності, оскільки позивачем не було надано документів, які підтверджують всі складові митної вартості товару, не усунуто виявлені розбіжності та не спростовано сумніви у правильності задекларованої митної вартості.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані учасниками справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОСУД-ТЕКСТИЛЬ БЦ» (далі – «Позивач») є юридичною особою, зареєстрованою за законодавством України, основним видом діяльності якого є: оптова торгівля іншими товарами господарського призначення (код за КВЕД: 46.49).
04.09.2023 позивач уклав з XIANNING HUIMEIDA INDUSTRY AND TRADE CO.LTD (далі – «Постачальник»), юридичною особою, зареєстрованою за законодавством Китайської Народної Республіки, Контракт № 9/23 від 04.09.2023 (далі – «Контракт»).
За умовами Контракту Постачальник, а Позивач купує склокераміку.
На підставі вказаного Контракту було ввезено на митну територію України товар, а саме: салатник 6.5"/165mm Dinas YGW-65, арт. 30003, у кількості 96 шт.; салатник 7.5"/192mm Dinas YGW-75, арт. 30004, у кількості 96 шт.; тарілка десерт 7.5"/191mm Dinas YGP-75, арт. 30001, у кількості 144 шт.; тарілка підставна 8.5"/215mm Dinas YGP-85, арт. 30002, у кількості 96 шт.; салатник 6"/148mm White ZKW-60, арт. 30030, у кількості 96 шт.; чашка 350 мл White MKB-350, арт. 30031, у кількості 96 шт.; блюдце 5.5"/138mm White HP-55, арт. 30032, у кількості 288 шт.; салатник 6"/152mm Zibo LGW-60, арт. 30013, у кількості 96 шт.; салатник 9.5"/243mm Zibo LGW-95, арт.30014, у кількості 36 шт.; тарілка десерт 7"/178 mm Zibo LGP-70, арт. 30011, у кількості 72 шт.; тарілка обідня 8"/203mm Zibo LGSP-80, арт. 30012, у кількості 96 шт.; тарілка десерт 7.5"/190mm Felini LHP-75, арт. 30021, у кількості 144 шт.; тарілка подставн 8.5"/215mm Felini LHP-85, арт. 30022, у кількості 96 шт.; салатник 7"/177mm Felini LTW-70, арт. 30024, у кількості 96 шт.; салатник l 6.5"/166mmFelini LHBW-65, арт. 30023, у кількості 96 шт.; тарілка десерт 7.5"/190mm Felini- Kristi LHP-75, арт. 30051, у кількості 144 шт.; тарілка подставн 8.5"/215mm Felini- Kristi LHP-85, арт. 30052, у кількості 96 шт.; салатник 7"/177mm Felini- Kristi LTW-70, арт. 30053, у кількості 96 шт.; салатник l 6.5"/166mm Felini- Kristi LHBW-65, арт. 30054, у кількості 96 шт.; салатник 6.5"/165mm Dinas-Lorin YGW-65, арт. 30061, у кількості 96 шт.; салатник 7.5"/192mm Dinas-Lorin YGW-75, арт. 30062, у кількості 96 шт.; тарілка десерт 7.5"/191mm Dinas-Lorin YGP-75, арт. 30063, у кількості 144 шт.; тарілка подставн 8.5"/215mm Dinas-Lorin YGP-85, арт. 30064, у кількості 96 шт. (далі разом – «Товар»).
Для здійснення митного оформлення вказаного Товару в режимі імпорту Позивач подав митну декларацію (далі також – МД), якій підрозділом митного оформлення митного органу присвоєно № 25UA100160043050U0 від 25.04.2025. Митну вартість Товару визначено та заявлено декларантом за методом № 1 - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.
Під час здійснення контролю за правильністю заявленої митної вартості товарів відповідачем зазначено, що надані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:
1) Для підтвердження витрат на транспортування товару на умовах поставки згідно з Інкотермс FOB - Ningbo (Китай) декларантом надано: коносамент (BL) від 22.02.2025 № QN25020082B, CMR від 18.04.2025 №1589, договір транспортного експедирування від 20.07.2022 №2007/22 (далі – Договір), укладений між ТОВ «Ламан Шипінг» (Експедитор) та ТОВ «Посуд-Текстиль БЦ»; заявка від 15.02.2025 №15 до Договору, рахунок від 18.04.2025 № LS4639655, довідка про транспортні витрати від 18.04.2025 № 462363, видані ТОВ «Ламан Шипінг». Згідно з наданим рахунком від 18.04.2025 № LS-4639655 та Замовленням від 15.02.2025 № 15 загальна вартість перевезення від порту Ningbo (Китай) – м. Біла Церква (Київська обл.) складає 6500,00 грн на вантаж вагою 695,64 кг. Така вартість перевезення є суттєво заниженою порівняно з ринковими цінами на даний вид перевезення враховуючи маршрут та вагу вантажу.
2) Надані договори транспортного експедирування від залучених до перевезення перевізників: від 01.01.2025 № UA00186224, від 03.02.2025 № 0302-05/25 ftu, від 01.11.2021 № 1112021. Разом із тим, заявок до цих договорів, рахунків, актів виконаних робіт які б містили відомості про складові митної вартості, не надано. Також не надано договорів та інших документів які містять відомості про вартість перевезення від компанії перевізника, яка зазначена у коносаментів (Queen Logistyk LTD Shenzhen Branch), яка є відповідальною за морський фрахт (лінійний агент). Таким чином, не можливо підтвердити заявлену суму складових митної вартості у розмірі 4573,51 грн.
3) Відсутня така складова митної вартості як витрати на навантажувальні роботи у порту призначення GDANSK., а також витрати на зберігання (за даними сайту www.searates.com ) у порту GDANSK.
4) Також, відсутні дані щодо страхування вантажу, враховуючи світову практику на транспортування такого виду товару (скляний посуд). Отже, вбачається декларування складових митної вартості у повному обсязі. Таким чином, не можливо у повному обсязі перевірити узгоджені послуги та маршрут транспортного та повноту включення їх до митної вартості. Таким чином, відсутня інформація про всі особливості та умови кожного перевезення.
5) Згідно з нормами Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (далі – Постанова № 216). Положеннями Постанови № 216 передбачено обов`язкові реквізити, які повинні містити платіжні інструкції, зокрема, призначення платежу та підпис(и) платника. Наданий банківський документ в іноземній валюті не містить підписів та печаток платника. Таким чином, відомості щодо ціни, яка сплачена, містять розбіжності та не піддаються обчисленню та перевірці.
6) Копія митної декларації країни відправлення – Китай від 19.02.2025 № 310120250519310182 не містить дати завершення митних формальностей, а отже, не може слугувати достатнім доказом що підтверджує вартість товарів. Також, зазначена копія митної декларації країни відправлення надана без дотримання вимог ст. 254 Митного кодексу України (далі - МК України), що не дозволяє повною мірою перевірити зазначені у ній відомості.
7) У графі 44 МД недостовірно зазначені дані про Контракт: Контракт заявлено під кодом 4104 (контракт з виробником), разом із тим, виробником товару заявлено компанію Ningbo Maxtor Cookware Co.,Ltd.
8) Також, за результатами перевірки відповідно до п. 2.2.13, 2.2.14, 2.2.19 Методичних рекомендацій, встановлено митне оформлення подібних за характеристиками товарів за значно більш високою вартістю, що також потребує додаткової перевірки з метою
встановлення «дійсної вартості товарів» у розумінні ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі -ГАТТ).
Позивач для підтвердження заявленої митної вартості товарів Листом за вих. № 25/04 від 25.04.2025 надав Відповідачу пояснення по суті зауважень.
Однак Відповідач прийняв Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100160/2025/000006/2 від 25.04.2025.
На підставі Рішення про коригування Відповідачем також було складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100160/2025/000177.
Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та прийнятою за його наслідками карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
МК України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Відносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються МК України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частинами 1 та 2 ст. 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до ч. 1 , 3 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.
Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:
- у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
- у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
- у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч. 7 ст. 55 цього Кодексу.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному ст. 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2, 4 ст. 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно зі ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень ч. 10 цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною 2 ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст. 59 і 60 МК України. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст. 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 МК України, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 МК України.
Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.
Статтею 55 МК України встановлено порядок коригування митної вартості товарів. Відповідно до ч. 2 цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, встановлено, що графа 33 „Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості” має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 23.10.2020 у справі № 820/3231/16, яка врахована судом при ухваленні даного рішення, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.
Разом з тим митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 27.01.2022 у справі №200/6413/20-а, від 01.12.2023 у справі № 810/3766/16.
Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.
Досліджуючи спірні правовідносини, судом встановлено, що при проведенні перевірки правильності розрахунку митної вартості товару, заявленої декларантом за основним методом визначення митної вартості, та відомостей, які містяться в наданих до митного оформлення документів, відповідачем встановлено відповідно до електронного повідомлення про надання додаткових документів, що надані декларантом при митному оформленні митної декларації документи не містять всіх необхідних відомостей щодо складових митної вартості та щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті, а також містять розбіжності, які мають вплив на числові значення складових митної вартості.
Ураховуючи, що декларантом не надано повного переліку відомостей, необхідних для документального підтвердження всіх складових митної вартості, митний орган прийняв письмове рішення про коригування митної вартості відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України.
Із встановлених при розгляді справи обставин суд констатує, що декларантом (позивачем) подано всі документи разом з митною декларацією згідно з переліком (ч. 2 ст. 53 МК України) та в поданих документах наявні всі відомості, що підтверджують числові значення складової митної вартості товару та відомості щодо ціни, а також не містять розбіжностей, які мають вплив на числові значення складових митної вартості, виходячи з наступного. 
Щодо доводів відповідача, наведених ним у графі 33 рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів, як однієї з підстав коригування митної вартості, щодо «заниження» вартості перевезення товару то суд зазначає, що для підтвердження витрат на перевезення Товару на умовах поставки згідно з FOB Incoterms 2020 Позивачем було надано Відповідачу такий перелік документів, щодо підтвердження вартості перевезення товару, щодо витрат на навантажувальні роботи та зберігання товару у порту, щодо страхування вантажу: Коносамент № QN25020082B від 22.02.2025; CMR № 1589 від 18.04.2025; Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022; Заявка № 15 на організацію і експедирування вантажу до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022 від 15.02.2025; Рахунок-фактура № LS-4639655 від 18.04.2025; Довідка про транспортні витрати № 462363 від 18.04.2025. 
Згідно із вказаними Заявкою та Рахунком-фактурою вартість перевезення Товару становить 6 500,00 грн разом з ПДВ.
Під час митного оформлення товару Позивач також надав иідповідачу платіжну інструкцію № 145 від 24.04.2025 та банківську виписку за 24.04.2025 від 24.04.2025, якими підтверджується здійснення оплати за Рахунком-фактурою на суму 6 500,00 грн.
Також до суду позивачем надано Договір транспортного експедирування № UA00186224 01.01.2025; Договір транспортного експедирування № 1112021 від 01.11.2021; Договір транспортного експедирування № 0302-05/25 ftu від 03.02.2025.
У Рішенні про коригування Відповідач вказує, що Позивач не надав заявок, рахунків, актів виконаних робіт до вказаних договорів, які б містили відомості про складові митної вартості. Також не надано договорів та інших документів які містять відомості про вартість перевезення від компанії перевізника яка зазначена у коносаментів (Queen Logistyk LTD Shenzhen Branch), яка є відповідальною за морський фрахт (лінійний агент). 
Отже, Відповідач доходить висновку про неможливість підтвердження заявленої суми складових митної вартості Товару у розмірі 4 573,51 грн. 
Проте такий висновок відповідача є помилковим та спростовується наступним. Під час митного оформлення Товару позивач надав відповідачу Договір про траспортно експедиторське обслуговування. 
Експедитором за Договором про ТЕО є ТОВ «ЛАМАНГ-ШИПІНГ» (далі – «Експедитор»). 
Стаття 929 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
За своєю суттю транспортне експедирування - це менеджмент у галузі перевезення вантажів, який може в себе включати не лише укладення договору з перевізником (від свого чи від імені Замовника), а й інший широкий спектр послуг, що не заборонені законом, та пов`язані із транспортуванням цього самого вантажу і т. д. Відносини експедиторів, вантажовідправників га вантажоодержувачів і порядок розрахунків між ними визначаються насамперед змістом договору на транспортно-експедиційне обслуговування. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, обов`язків та інших відносин, що не суперечить чинному законодавству. Експедитор може фактично виконати послуги, пов`язані з перевезенням вантажу, або лише визначити, узгодити та проконтролювати виконання заходів, спрямованих на вирішення передбачених договором завдань. У той же час, хоча договір транспортного експедирування залежно від його умов може містити окремі елементи договорів доручення, комісії, підряду, зберігання, перевезення тощо, його правова конструкція не є тотожною цим договорам, у зв`язку з цим законодавством передбачено окреме правове регулювання відносин за договором експедирування. Такі правові висновки наведені в постанові Верховного Суду від 13.09.2019 у справі № 826/66/14.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 № 1955-IV за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.
При цьому у плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.
Оскільки позивач є резидентом України, відповідно до вказаної норми місцем надання транспортно-експедиторських послуг є Україна.
Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України.
З огляду на те, що складовою митної вартості є витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України, включення до митної вартості товарів всіх витрат за транспортно-експедиційні послуги буде суперечити п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України.
Таким чином, наданими позивачем як до митного органу, так і до суду документами, які містять всі необхідні відомості для встановлення транспортних витрат в повній мірі підтверджено факт надання послуг транспортних послуг з перевезення товару, їх оплату.
Відтак, суд вважає, що відповідачу були надані всі необхідні документи, що містять відомості про вартість перевезення товарів.
Верховний Суд в постанові від 21.11.2019 у справі №804/9754/15 дійшов правового висновку, відповідно до якого МК України не визначає вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи).
Щодо страхування позивач зазначає, що не страхував Товар, оскільки такого обов`язку в нього не виникало. За умовами Контракту, поставка Товару здійснюється на умовах FOB Incoterms 2020 (п. 4.1 Контракту). 
У наданих до митного оформлення документах відсутні страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Щодо твердження відповідача, що платіжна інструкція в іноземній не може бути взята до уваги в якості банківського платіжного документу, що стосується оцінюваного товару та підтверджує факт оплати, оскільки:- згідно з нормами Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» та Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим Постановою № 216; вказав відсутність підпису та печатки платника у наданій Платіжній інструкції в іноземній валюті або банківських металах № 304 від 21.11.2024, суд зазначає наступне.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 52 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, якщо рахунок сплачено, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Верховний Суд в постанові від 10.11.2020 у справі №280/1853/19 зазначив, що повідомлення, сформовані за результатами здійснення переказів в іноземній валюті, в тому числі за допомогою системи SWIFT, за умови наявності у них всіх реквізитів, що дозволяють ідентифікувати здійснення такої операції, можуть вважатись належним документом, що підтверджує факт оплати за товар. Колегія суддів відхилила посилання скаржника на недотримання позивачем вимог Постанови № 78 в частині накладення електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) на платіжні доручення, оскільки засади використання сервісу «Інтернет-банкінг» передбачають використання означеного сервісу із використанням ЕЦП, відтак, роздруківки платіжних доручень здійснені з означеного сервісу слід вважати такими, що здійснені з накладенням ЕЦП.
Відповідно до п. 6 розділу І Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого Постановою № 216, ініціатор має право оформити платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах в електронній або паперовій формі. Форма та порядок надання платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах визначаються умовами договору про надання платіжних послуг між користувачем і надавачем платіжної послуги.
Згідно до п. 26 розділу ІІІ Положення № 216, надавач платіжних послуг повинен перевірити відповідність заповнення реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах вимогам розділу II цього Положення та реквізитам, зазначеним у документах, які відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань валютного регулювання є підставою для здійснення перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металах з рахунку платника, а також поштові та платіжні реквізити контрагентів.
При електронній ідентифікації клієнта банком, за допомогою апаратного цифрового ключа, його підпис на платіжних документах не вимагається.
Отже суд дійшов висновку, що посилання митного органу на відомостей про надавача платіжних послуг чи його ID ключа не може слугувати підставою для коригування митної вартості.
Крім того, у наданих платіжних документах зазначені найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг, що відповідає вимогам п. 14 Постанови № 216.
Суд вважає, що ідентичність печаток або підписів зумовлена особливостями функціонування програмного забезпечення банківської установи при формуванні платіжних інструкцій. Таким чином, суд дійшов висновку, що наведені митним органом обставини в цій частині не можуть слугувати підставою для коригування митної вартості.
Разом з тим, зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається, яким чином не зазначення в платіжних інструкціях відомостей про виконавця надавача платіжних послуг чи його ID ключа, може вплинути на достовірність визначення позивачем задекларованої митної вартості.
В постанові від 17.04.2018 у справі №815/329/17, Верховний Суд зазначив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 420/18880/21.
В постанові від 11.06.2019 у справі №813/1755/17 Верховний Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Щодо вимоги про надання митної декларації країни відправлення, то суд зазначає, що така прямо суперечить положенням ч. 3 ст. 53 МК України. Згідно з вказаною нормою, витребування додаткових документів можливе лише у разі, якщо первинні документи містять розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. У ході розгляду справи судом не встановлено, а митним органом не доведено наявності жодної конкретної розбіжності у наданих позивачем документах, яку могла б усунути декларація країни відправлення.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19.03.2019 у справі № 810/4116/17, відповідно до якої ненадання декларації країни відправлення не може бути самостійною підставою для невизнання заявленої митної вартості, якщо вона підтверджується іншими первинними документами.
Поряд з цим суд враховує, що згідно з правовою позицією, наведеною Верховним Судом в постанові від 23.10.2020 у справі № 820/3231/16 в рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен навести обґрунтований математичний розрахунок ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею в оскаржуваному рішенні.
З оскаржуваного рішення судом вбачається, що відповідач не навів обґрунтування визначеної митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування, чим не виконав вимоги ст. 55 МК України. Крім цього, не вказав у спірному рішенні пояснення щодо зроблених коригувань на умови поставки, комерційні умови, чим не виконав вимоги Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів. 
Матеріалами справи підтверджено подання позивачем разом з митною декларацією необхідних та додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Суд зазначає, що документи подані декларантом (позивачем) за переліком, передбаченим ч. 2 ст. 53 МК України, а наведена в них інформація щодо митної вартості та її складових (кількісні та якісні характеристики товару, його ціни) не містила розбіжностей, піддавалась обчисленню і підтверджувала ціну товару.
Таким чином, беручи до уваги викладене в сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів та картки відмови Київської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Суд вважає, що контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав для застосування резервного методу.
Зважаючи на викладене, в даній справі митний орган не спростував дійсності поданих до митного оформлення основних документів, достовірності зазначених у них відомостей, а також не довів об`єктивну неможливість перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів.За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є необґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд також дослідив правомірність застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що за основу для коригування митної вартості спірного товару за резервним методом митним органом взято визнану митну вартість товарів, оформлених за митною декларацією від 25.09.2024 № 24UA100160538106U9 на рівні 2,08 дол. США/кг.
Відповідно до п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16, від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а, від 02.03.2018 у справі №804/2997/17.
Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дати та номери вказаної вище митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України.
Отже, висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості є протиправним.
Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.
З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.
Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.
Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який не довів правомірність своєї бездіяльності.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 6 056,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4383 від 30.06.2025.
Відтак, оскільки позовні вимоги позивача задоволено, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 6 056,00 грн.
Керуючись ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ 43997555) про коригування митної вартості товарів № UA100160/2025/000006/2 від 25.04.2025.
Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100160/2025/000177.
Стягнути на користь ТОВ "ПОСУД ТЕКСТИЛЬ БЦ" (код ЄДРПОУ 43552674) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Київської митниці (код ЄДРПОУ 43997555) судові витрати у сумі 6 056,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.