ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року 
м. Київ
cправа № 916/848/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Вронської Г. О., Губенко Н. М., 
за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А.В.,

за участю представників учасників справи:
прокурора - Ковальчука О. І.
відповідача - Александрової Н. М. (адвоката)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 
(суддя Щавинська Ю. М.)
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025
(головуюча - Таран С. В., судді: Богатир К. В., Богацька Н. С.) 
у справі за позовом Керівника Чорноморської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області 
до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Морський" 
про стягнення 4 223 854,34 грн

Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1. У березні 2025 року Чорноморська окружна прокуратура (далі - Прокуратура) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Чорноморської міської ради (далі - Рада, позивач) до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Морський" (далі - Кооператив, відповідач) про стягнення 4 223 854,34 грн, з яких 3 640 080,94 грн - безпідставно збережені кошти пайової участі, 468 568,48 грн - інфляційні нарахування, 115 204,92 грн - 3% річних.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку зі сплати на користь Ради коштів пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Чорноморськ.

Фактичні обставини справи, установлені судами

3. 26.03.2020 Державною інспекцією архітектури та містобудування України Обслуговуючому кооперативу "ЖБК Морський" надано дозвіл № IУ113200860239 на виконання будівельних робіт: "Будівництво незавершеної будівлі 12-поверхового житлового будинку з вбудованим магазином, стоматологічним кабінетом, офісними приміщеннями в рівні першого поверху та з паркінгом в підвальному поверсі за адресою: 68094, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна, 1-С. Коригування".

4. Відповідно до акту готовності об`єкта до експлуатації № ACO1:3532-0272-6214-2323 від 19.04.2023 у березні місяці 2023 року було закінчено будівництво об`єкта "Будівництво незавершеної будівлі 12-поверхового житлового будинку з вбудованим магазином, стоматологічним кабінетом, офісними приміщеннями в рівні першого поверху та з паркінгом в підвальному поверсі за адресою: 68094, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна, 1-С. Коригування"; вид будівництва - нове; місцерозташування об`єкта згідно з документом, що дає право на виконання будівельних робіт: Одеська обл., Одеський р-н, Чорноморська територіальна громада, м. Чорноморськ (станом на 1.01.2021), вул. Парусна, 1-С.

5. Житловий будинок має, зокрема, такі показники: загальна площа будівлі - 8966,56 кв.м (за проектом) та 8966,6 кв.м (за результатами технічної інвентаризації); загальна площа квартир - 5486,03 кв.м (за проектом) та 5486,8 (за результатами технічної інвентаризації); житлова площа приміщень - 2708,86 кв.м (за проектом) та 2707,1 кв.м (за результатами технічної інвентаризації).

6. Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 об`єкт будівництва належить до будинків багатоквартирних масової забудови - код 1122.1.

7. 24.01.2024 Державною інспекцією архітектури та містобудування України на підставі акту № ACO1:3532-0272-6214-2323 від 19.04.2023 готовності об`єкта до експлуатації видано сертифікат № IУ123240112261, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

8. Відповідно до зазначеного сертифікату об`єкт будівництва має такі основні показники: найменування об`єкта згідно з проектом - "Будівництво незавершеної будівлі 12-поверхового житлового будинку з вбудованим магазином, стоматологічним кабінетом, офісними приміщеннями в рівні першого та з паркінгом в підвальному поверсі за адресою: 68094, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна, 1-С. Коригування"; дата початку будівництва - 26.03.2020; дата завершення будівництва - 06.03.2023; загальна площа будівлі - 8966,6 кв.м; загальна площа квартир у будинку - 5486,8 кв.м; кількість поверхів - 12; загальна кількість квартир - 110; площа житлового будинку - 8966,6 кв.м.

9. З вказаного сертифікату також вбачається, що пайова участь Обслуговуючим кооперативом "ЖБК Морський", як замовником, не сплачена на підставі пункту 13 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" № 132-IХ від 20.09.2019.

10. Відомості щодо видачі Обслуговуючому кооперативу "ЖБК Морський" сертифікату № IУ123240112261 від 24.01.2024 оприлюднено в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.

11. Відповідачем до місцевого господарського суду було подано, зокрема, містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки №27; експертний звіт (позитивний) щодо розгляду проектної документації на будівництво за проектом "Будівництво незавершеної будівлі 12-поверхового житлового будинку з вбудованим магазином, стоматологічним кабінетом, офісними приміщеннями в рівні першого поверху та з паркінгом в підвальному поверсі за адресою: 68094, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна, 1-С. Коригування" № 7-016-22-ЕП/ОД від 17.02.2023, а також дозвіл на виконання будівельних робіт № ІУ113200860239 від 26.03.2020.

12. У листі Управління капітального будівництва Чорноморської міської ради від 12.02.2025 за №Внутр-1957-2025 вказано про те, що згідно з інформацією з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва Державна інспекція архітектури та містобудування України 26.03.2020 видала Обслуговуючому кооперативу "ЖБК Морський" дозвіл № ІУ113200860239 на проведення будівельних робіт щодо об`єкта "Будівництво незавершеної будівлі 12-поверхового житлового будинку з вбудованим магазином, стоматологічним кабінетом, офісними приміщеннями в рівні першого поверху та з паркінгом в підвальному поверсі за адресою: 68094, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна, 1-С. Коригування", при цьому відповідно до сертифікату про прийняття в експлуатацію завершених будівельних об`єктів № ІУ123240112261 від 24.01.2024 будівництво зазначеного об`єкта розпочалося 26.03.2020, між тим у передбачений законодавством строк (протягом 10 робочих днів після початку будівництва) забудовник не подав відповідну заяву з документами, що підтверджують вартість будівництва, для визначення розміру пайової участі.

13. Крім того, у вищенаведеному листі Управління капітального будівництва Чорноморської міської ради надало розрахунок розміру пайової участі Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Морський" у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури населених пунктів при будівництві об`єкта, відповідно до якого розмір пайової участі у зв`язку із будівництвом об`єкта складає: 8966,6 кв.м х 2% х 20298 грн = 3 640 080,94 грн, де: 8966,6 кв.м - загальна площа будівлі; 2% - розмір залучення коштів для об`єктів житлового призначення згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні"; 20298 грн - опосередкована вартість 1 кв.м. Крім того, у цьому листі наведено розрахунок 3% річних за період з 24.01.2024 по 12.02.2025 у сумі 115 204,92 грн та інфляційних втрат за відповідний період у сумі 468 568,48 грн.

14. В адресованих Чорноморській міській раді Одеського району Одеської області листах № 63-7777ВИХ-24 від 17.12.2024 та № 63-821ВИХ-25 від 03.02.2025 перший заступник керівника Чорноморської окружної прокуратури, посилаючись на наявність правових підстав для стягнення з Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Морський" коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Чорноморська разом з компенсаційними нарахуваннями (3% річних та інфляційних втрат), просив надати інформацію щодо вжитих і запланованих даним органом місцевого самоврядування заходів реагування з цього питання.

15. За результатами опрацювання вищенаведених запитів Чорноморська міська рада Одеського району Одеської області надала відповіді № BИX-BX-6059-24-177-2025 від 09.01.2025 та № BИX-BX-618-25-800-2025 від 13.02.2025, в яких повідомила про те, що нею було надіслано Обслуговуючому кооперативу "ЖБК Морський" лист № ВИХ-ІНЦ-59-2025 від 07.01.2025 щодо надання інформації по збудованому будинку за адресою: 68094, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна, 1-С, відповідь на який не отримано; інших заходів не вжито, при цьому даний орган місцевого самоврядування не заперечував проти вчинення заходів прокурорського реагування відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

16. В подальшому перший заступник керівника Чорноморської окружної прокуратури листом № 63-1516ВИХ-25 від 26.02.2025 в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомив позивача про підготовку та намір прокурора звернутися до господарського суду з відповідним позовом в інтересах держави в особі Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про стягнення з Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Морський" заборгованості зі сплати коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Чорноморська з урахуванням компенсаційних нарахувань у загальній сумі 4 223 854,34 грн.

17. Предметом спору у даній справі є вимога прокурора про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальній сумі 4 223 854,34 грн, з яких 3 640 080,94 грн - безпідставно збережені кошти пайової участі, 468 568,48 грн - інфляційні втрати та 115 204,92 грн - 3% річних.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

18. 11.08.2025 Господарський суд Одеської області ухвалив рішення, яке залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025, яким позов задовольнив частково, стягнув з Кооперативу на користь Ради безпідставно збережені кошти пайової участі у сумі 2 227 421,00 грн, інфляційні втрати у сумі 286 724,20 грн, 3% річних у сумі 70 313,07 грн. В іншій частині позову відмовив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та викладені у відзиві на касаційну скаргу. 

19. 28.11.2025 Заступник керівника Одеської обласної прокуратури подав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову повністю.

20. На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень скаржник визначає випадки, передбачені пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

21. Обґрунтовуючи зазначені підстави скаржник зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині зменшення суми, що стягується, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", що згідно зі статтею 311 ГПК України є підставою для їх скасування та ухвалення нового рішення. Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.08.2025 у справі № 521/16288/22, щодо розрахунку розміру пайового внеску (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України). Водночас, на думку скаржника, Верховним Судом не вирішувалось питання порядку здійснення розрахунку розміру пайового внеску саме для житлових об`єктів будівництва, тобто правовий висновок з вказаного питання відсутній (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України).

22. Верховний Суд ухвалою від 15.12.2025 відкрив касаційне провадження у справі та призначив до розгляду касаційну скаргу.

23. Обслуговуючим кооперативом "ЖБК Морський" подано відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

24. Вказаний відзив мотивовано наступним:

- розмір пайової участі, яка мала бути сплачена відповідачем, складає 2 227 421 грн (розраховано наступним чином: 5486,8 кв.м (загальна площа квартир будинку) х 20298 грн/кв.м (вартість 1 кв.м загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) по Одеській області) х 2% (ставка розміру пайової участі для житлових будинків) = 2 227 421 грн). Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд та апеляційний суд в оскаржуваних рішеннях правильно визначили розмір пайової участі, який мав бути сплачений відповідачем. Вказаний розрахунок відповідає усталеній судовій практиці (постанова Верхового суду від 20.02.2025 року у справі № 914/3777/23);

- посилання скаржника на те, що судами не взято до уваги те, що: "при визначенні опосередкованої вартості житла враховуються витрати на будівництво всього об`єкту в цілому, а не лише квартир у ньому, тож і при визначенні розміру пайового внеску має враховуватись загальна площа об`єкту будівництва" не може бути прийнято до уваги, оскільки статус об`єкту будівництва визначено як житловий будинок;

- відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові 22.09.2021 у справі № 904/2258/20, пайовий внесок має бути розрахований на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент коли позивач дізнався про його несплату відповідачем.

Позиція Верховного Суду

25. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

26. Здійснюючи касаційне провадження, Суд зазначає таке.

27. Правові та організаційні основи містобудівної діяльності регламентовані Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

28. Відповідно до статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

29. Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

30. До 01.01.2020 відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

31. За умовами частини другої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

32. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

33. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частини п`ята, дев`ята статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

34. Зі змісту статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону. 

35. Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18, від 22.08.2018 у справі № 339/388/16-ц, від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20.

36. Судами встановлено, що договір про сплату коштів пайової участі між Чорноморською міською радою Одеського району Одеської області та Обслуговуючим кооперативом "ЖБК Морський" не укладався.

37. Однак, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, при цьому таке зобов`язання повинно бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

38. Така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 23.05.2024 у № 915/149/23, в межах якої також розглядався позов прокурора в інтересах держави в особі міської ради про стягнення грошових коштів пайової участі за відсутності укладеного між сторонами договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

39. При цьому 01.01.2020 набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", якими статтю 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виключено.

40. У пункті 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" передбачено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

41. Отже, за змістом Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" і прикінцевих та перехідних положень до нього з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.

42. Згідно зі статтею 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

43. Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими. Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

44. Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

45. Стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію відповідно до частини другої статті 331 Цивільного кодексу України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

46. Отже, з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" після втрати нею чинності.

47. Крім того, пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19).

48. У вищенаведеній постанові Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання відступу від правових позицій касаційних судів та визначаючи належний спосіб захисту порушеного права, наголосила на тому, що:
- з 01.01.2020 скасовано дію статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом. Відтак якщо на час здачі новозбудованого об`єкта до експлуатації або ухвалення судового рішення було скасовано норму статті закону, яка зобов`язувала укласти договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, то суд не має підстав для задоволення позову обраним позивачем способом, а саме: зобов`язати укласти договір або визнати договір укладеним;
- у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 909/1143/19, від 30.09.2020 у справі № 904/4442/19, від 04.02.2021 у справі № 904/2468/19 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 201/14195/18 суди розглянули спори про визнання укладеним договору про пайову участь замовника будівництва у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту при чинності на час виникнення спірних правовідносин та на момент звернення позивача до суду норми статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", яка зобов`язувала замовника будівництва укласти вказаний договір, однак за відсутності вказаної норми на час розгляду справи. Водночас у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 922/267/20 та від 23.03.2021 у справі № 904/454/18 суди розглянули вказані вище спори при втраті чинності норми статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" ще на час звернення позивача до суду, однак вона також була чинною на час виникнення спірних правовідносин;
- відмовляючи у задоволенні позовних вимог, касаційні суди дійшли висновку про те, що необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність на час виникнення правовідносин відповідних положень закону про обов`язковість укладення договору. Однак, оскільки станом на час розгляду справи відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, суд не наділений повноваженнями визнати укладеним такий договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена;
- зазначені висновки касаційного суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у цій справі, а тому підстав для відступу від правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду немає;
- у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України;
- у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

49. Приписами статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" було визначено обов`язок у передбачених цим Законом випадках щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття такого об`єкта в експлуатацію, а також обов`язок щодо укладення відповідного договору про пайову участь, положеннями якого мала бути визначеною належна до перерахування сума (розмір пайової участі).

50. При цьому, частиною дев`ятою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

51. Між тим, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" статтю 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" було виключено з 01.01.2020.

52. Таким чином, починаючи з 01.01.2020, передбачений до цього статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.

53. Разом з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні") було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (абзац другий пункт 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні") у таких розмірах та порядку:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

54. Передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: (1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; (2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

55. У вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

56. Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування з заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:
-для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;
-для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

57. Наведене свідчить про те, що норми абзацу першого та другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.

58. Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.02.2024 у справі № 910/20216/21 та від 23.05.2024 у справі № 915/149/23.

59. Як зазначалося вище, будівництво відповідачем об`єкту було розпочато 26.03.2020, а тому у Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Морський" виник обов`язок протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та після отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва сплатити її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

60. Судами встановлено, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження звернення Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Морський" до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта з заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва.

61. У випадку, якщо замовником об`єкта будівництва не буде дотримано передбаченого "Прикінцевими та перехідними положеннями" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття такого об`єкта в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

62. Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, в постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22.

63. Обґрунтовуючи власні рішення у цій справі суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необхідність врахування для визначення розміру пайового внеску загальної площі квартир, а не загальної площі багатоквартирного будинку.

64. Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

65. Так, відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, а для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

66. В абзаці другому пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX законодавець диференціює різні методи розрахунку визначення величини пайової участі у розвитку інфраструктури. Одним з критеріїв диференціації є критерій розмежування нежитлових споруд та житлових будинків.

67. Отже, для законодавця саме фактор будівництва будинку з метою створення житла є визначальною кваліфікуючою ознакою при визначенні порядку розрахунку величини пайової участі, а відтак зазначений критерій підлягає застосуванню і при визначенні вартості спорудження житла. При цьому визначення такої вартості відбувається за допомогою застосування опосередкованого методу, тобто з урахуванням спорудження саме житлової площі.

68. При цьому помилковими в цьому випадку є посилання судів попередніх інстанцій на положення наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 02.11.2023 № 1010 "Про затвердження показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (станом на 01 жовтня 2023 року)", яким затверджено показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України.

69. Так, вказаним наказом визначено, що вартість 1 кв.м загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) станом на момент введення об`єкта в експлуатацію (24.01.2024) по Одеській області складає 20298 грн/кв.м.

70. Разом з тим, положення вказаного наказу не можуть суперечити положенням підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", як акту вищої юридичної сили.

71. Як вже зазначалося, вказані положення закону визначають відмінність щодо застосування розміру пайової участі саме за критерієм належності об`єкта до нежитлових будівель та споруд, або ж до житлових будинків.

72. Із встановлених обставин справи вбачається, що об`єкт будівництва є житловим будинком з вбудованими нежитловими приміщеннями загальною площею 8966,6 кв.м, які не становлять окремого об`єкта будівництва.

73. При цьому, згідно з підпунктом 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" такий розмір визначається у відповідних відсотках від загальної кошторисної вартості будівництва саме об`єкта, а не вартості будівництва площі лише квартир у ньому.

74. Відтак, колегія суддів доходить висновку про те, що визначаючи розмір пайової участі в кожному випадку слід керуватися, зокрема, цільовим призначенням об`єкта та розміром загальної площі такого об`єкта. 

75. Будь-який інший підхід суперечив би законодавчо визначеній меті розмежування розміру пайової участі для житлових будинків і нежитлових будівель та споруд.

76. Окрім того, Верховний Суд у постанові від 06.08.2025 у справі № 521/16288/22, відхиляючи доводи касаційної скарги, також дійшов висновку про те, що рахунок здійснено органом місцевого самоврядування відповідно до пункту 3.2 Методики визначення пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси в редакції, затвердженій рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 339 від 27 листопада 2014 року, та з урахуванням загальної площі збудованого об`єкту нерухомості та відповідної вартості спорудження житла.

77. Відтак, у справі № 916/848/25 розмір пайової участі, який мав бути сплачений відповідачем, повинен складати 3 640 080,94 грн (розраховано наступним чином: 8966,6 кв.м (загальна площа квартир будинку) х 20298 грн/кв.м (вартість 1 кв.м загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) по Одеській області) х 2% (ставка розміру пайової участі для житлових будинків).

78. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 1 412 659,94 грн безпідставно збережених коштів пайової участі.

79. Окрім суми безпідставно збережених коштів пайової участі прокурором у позові було заявлено до стягнення також 468 568,48 грн - інфляційні нарахування, 115 204,92 грн - 3% річних.

80. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

81. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

82. За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

83. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

84. Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

85. Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

86. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

87. Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

88. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано покликалися на неврахування прокурором положень статті 253 Цивільного кодексу України, згідно з якими перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, тобто у даному випадку з 25.01.2024 (враховуючи введення об`єкта в експлуатацію 24.01.2024).

89. Разом з тим, як вже було зазначено вище, судами помилково було визначено базою для нарахування інфляційних та 3% річних суму 2 227 421,00 грн.

90. З огляду на викладене, здійснивши власний розрахунок вказаних нарахувань, колегія суддів зазначає про те, що позов у цій частині підлягав задоволенню у сумах 468 568,47 грн - інфляційних та 114 607,37 грн - 3% річних:

- розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції: [Період прострочення №1]: 25.01.2024 - 12.02.2025. [Сума заборгованості] = 3640080.94 грн. [Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення]: лют. 2024 = 100.3 бер. 2024 = 100.5 квіт. 2024 = 100.2 трав. 2024 = 100.6 черв. 2024 = 102.2 лип. 2024 = 100.0 серп. 2024 = 100.6 вер. 2024 = 101.5 жовт. 2024 = 101.8 лист. 2024 = 101.9 груд. 2024 = 101.4 січ. 2025 = 101.2; [Сукупний індекс інфляції] = 100.3:100 (лют. 2024) * 100.5:100 (бер. 2024) * 100.2:100 (квіт. 2024) * 100.6:100 (трав. 2024) * 102.2:100 (черв. 2024) * 100.0:100 (лип. 2024) * 100.6:100 (серп. 2024) * 101.5:100 (вер. 2024) * 101.8:100 (жовт. 2024) * 101.9:100 (лист. 2024) * 101.4:100 (груд. 2024) * 101.2:100 (січ. 2025) = 1.12872474. [Інфляційне нарахування] = 3640080.94 * 1.12872474 -3640080.94 = 468568.47 грн;

- розрахунок 3 % річних (ст. 625 ЦКУ): [Період прострочення №1]: 25.01.2024 - 12.02.2025. [Сума заборгованості] = 3640080.94 грн. [Кількість днів прострочення] = 384. [Сума санкції] = 3640080.94*3/100/366*342 + 3640080.94*3/100/365*42 = 114607.37 грн.

91. Відтак касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

92. Відповідно до приписів статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

93. Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій не враховано наведене вище, а також висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06.08.2025 у справі № 521/16288/22, тому рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення 1 412 659,94 грн безпідставно збережених коштів пайової участі, 468 568,47 грн - інфляційних та 114 607,37 грн - 3% річних, слід скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову. У решті рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду - залишити без змін.

Розподіл судових витрат

94. Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

95. Відповідно до підпунктів "б", "в" пункту 4 частини першої статті 315 ГПК України в резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції повинні бути зазначені: новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

96. Згідно з частиною першою статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

97. З огляду на часткове задоволення касаційної скарги та позову, судовий збір, сплачений за перегляд справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 3 частини 1 статті 308, статтями 311, 314 - 315 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 916/848/25 в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення 1 412 659,94 грн безпідставно збережених коштів пайової участі, 468 568,47 грн - інфляційних та 114 607,37 грн - 3% річних скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

3. В решті рішення Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 916/848/25 залишити без змін.

4. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "ЖБК Морський" (68003, Одеська обл., місто Чорноморськ, вулиця Парусна, будинок 1-Н/102-Н, код ЄДРПОУ 41168397) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, код ЄДРПОУ 03528552, рахунок отримувача UA808201720343100002000000564, банк отримувача ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача 820172, код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір у сумі 39 345,50 грн (тридцять дев`ять тисяч триста сорок п`ять гривень п`ятдесят копійок судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко