КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2026 року справа №640/10879/22
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, Державної судової адміністрації України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Служба судової охорони, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів.
Суть спору: 18.07.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, Державної судової адміністрації України, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області щодо неприйняття наказу про виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 , у відповідності до приписів Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168;
- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у місті Київській області прийняти наказ про виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 , у відповідності до приписів Постанови Кабінету Міністрів України "Питання виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168;
- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області провести нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди визначеної постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168, починаючи з 24.02.2022;
- стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 120 000,00 грн, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України "Питання виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168, за кожний місяць, починаючи з 24 лютого 2022 року по 30 червня 2020 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що з 24.02.2022, тобто з моменту введення в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 та Постанови Кабінету Міністрів України №168, йому не була нарахована та не виплачена додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн щомісячно, передбачена для співробітників Служби судової охорони на період воєнного стану.
Позивач вказує, що відповідно до Постанови №168 така виплата має здійснюватися на підставі наказів командирів або начальників відповідних підрозділів. Натомість керівництвом територіального управління Служби судової охорони зазначені накази не видавались, що підтверджується офіційною відповіддю на адвокатський запит. Таким чином, як стверджує позивач, мала місце бездіяльність органу, яка призвела до порушення його права на додаткову винагороду, як елемент грошового забезпечення.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на низку норм Конституції України, зокрема статтю 43, яка гарантує право на своєчасне одержання винагороди за працю, та статтю 19, яка зобов`язує органи державної влади діяти в межах повноважень і у спосіб, що передбачений законом. Також позивач акцентує на приписах Кодексу адміністративного судочинства України та нормах спеціального законодавства – Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом ДСА України №384, а також позиції Конституційного Суду України та Верховного Суду, що підтверджують право працівника на захист від порушень законодавства про оплату праці.
Особливої уваги позивач надає факту, що ні відсутність бюджетного фінансування, ні недоотримання відповідних асигнувань не можуть бути законною підставою для невиконання владним органом обов`язків, визначених обов`язковою до виконання постановою Кабінету Міністрів України. На думку позивача, нормативні приписи не ставлять реалізацію постанови №168 у залежність від наявності коштів, а навпаки передбачають необхідність здійснення виплати на підставі відповідного наказу.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2022 (суддя Григорович П.О.) відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.07.2022 (суддя Григорович П.О.) залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2022 (суддя Григорович П.О.) продовжено розгляд справи, залучено до участі у справі Службу судової охорони в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (код ЄДРПОУ 42902258, місцезнаходження юридичної особи: 01601, місто Київ, вул. Липська, будинок 18/5).
18.08.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому 
Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області наголошує на правомірності своїх дій та відсутності підстав для задоволення позовних вимог. Відповідач зазначає, що обов`язок щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, виникає лише за умови видання відповідного наказу керівником підрозділу, що є правовою основою для здійснення такої виплати. Оскільки такий наказ не був виданий, правових підстав для проведення відповідних нарахувань не існувало.
Відповідач звертає увагу на те, що позивач не виконував завдань з охорони об`єктів правосуддя в умовах бойових дій або зоні підвищеного ризику, що, за позицією відповідача, становить обґрунтовану причину не видання наказу про додаткову винагороду. Згідно з внутрішніми розпорядженнями та інструкціями Служби судової охорони така винагорода виплачується співробітникам, які були безпосередньо задіяні у заходах, що потребували підвищених фізичних і моральних навантажень, пов`язаних з виконанням службових обов`язків у період воєнного стану.
Крім того, відповідач вказує на відсутність належного бюджетного фінансування, що не дозволяє реалізувати окремі положення постанови Кабінету Міністрів України №168 у повному обсязі. Відповідно до інформації Державної судової адміністрації України асигнування на додаткову винагороду не були передбачені в розписі бюджету на відповідні періоди, а сам механізм фінансування не був визначений у межах бюджетних програм. За цих умов відповідач вважає неможливим виконання приписів постанови без відповідних розпорядчих документів та фінансового ресурсу.
Також відповідач оспорює позицію позивача щодо здійснення виплат автоматично, вказуючи, що відповідна норма постанови №168 є спеціальною та підлягає застосуванню з урахуванням організаційних рішень керівництва. Відсутність наказу керівника, на думку відповідача, свідчить про обґрунтовану відсутність підстав для виплати.
Відповідач вказує, що загальні гарантії, передбачені Конституцією України, не можуть тлумачитися ізольовано від положень спеціального законодавства та підзаконних нормативних актів, які деталізують механізми реалізації прав співробітників Служби судової охорони.
З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, вважаючи його необґрунтованим як з точки зору фактичних обставин, так і правової природи вимог.
22.08.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 наполягає на неправомірності дій відповідачів, зокрема Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області та Державної судової адміністрації України, у контексті невиконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". Позивач акцентує, що зазначена постанова перебуває в чинному правовому полі, не була скасована Конституційним Судом України, а отже, її приписи є обов`язковими до виконання усіма суб`єктами, в тому числі і відповідачами по справі.
Позивач категорично заперечує доводи відповідачів щодо наявності дискреції у вирішенні питання про виплату додаткової винагороди. На переконання позивача, постановою №168 прямо передбачено щомісячну грошову винагороду у розмірі 30 000 гривень особам рядового та начальницького складу, які проходять службу у відповідних органах під час дії воєнного стану. Таким чином, позивач вважає, що відсутність виданого наказу не може нівелювати встановлене нормою законодавства право, а її виконання не повинно ставитися у залежність від додаткових умов, не передбачених постановою.
У цьому контексті позивач звертає увагу на положення статті 117 Конституції України, яка визначає, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, обов`язкові до виконання. Також позивач посилається на статтю 152 Конституції України, вказуючи, що акти органів виконавчої влади можуть бути визнані неконституційними лише відповідним рішенням Конституційного Суду України, чого щодо постанови №168 не відбулось.
Позивач також акцентує на загальних конституційних гарантіях, зокрема статті 43 Конституції України, яка гарантує право на працю, що включає своєчасне одержання винагороди. На думку позивача, затримка чи невиплата передбачених коштів порушує це право, а посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування не може правомірно виправдовувати невиконання постанови Кабінету Міністрів України.
Окремо позивач звертає увагу на неправильно зазначені анкетні дані в тексті відзиву – зокрема, вказане ім`я по батькові, яке не відповідає дійсним даним, що, на думку позивача, свідчить про недбале ставлення до розгляду справи з боку відповідачів.
Позивач також подає додаткові аргументи щодо того, що протягом усього періоду воєнного стану він продовжував виконувати свої службові обов`язки, забезпечуючи охорону судових установ та правопорядок в межах повноважень, передбачених законодавством. У зв`язку з цим позивач вважає, що виконував умови для отримання додаткової винагороди і відповідачі були зобов`язані забезпечити її нарахування.
Підсумовуючи, позивач стверджує, що бездіяльність відповідачів є формою службової недбалості, що проявляється у невиконанні прямих приписів постанови Кабінету Міністрів України №168. На переконання позивача, така позиція суперечить принципам законності, справедливості та недопущення дискримінації у сфері соціального захисту працівників судової охорони.
15.09.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі, в яких Служба судової охорони висловлює заперечення проти позовних вимог ОСОБА_1 та підтримує позицію відповідачів у справі. Представник Служби зазначає, що територіальне управління у місті Києві та Київській області діяло в межах визначених законодавством повноважень, а відсутність наказу про виплату додаткової винагороди не може вважатися протиправною бездіяльністю.
Служба судової охорони звертає увагу на норми Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про Службу судової охорони, а також Порядок виплати грошового забезпечення, затверджений наказом ДСА України №384. Відповідно до зазначених норм виплата будь-яких видів грошового забезпечення здійснюється винятково в межах бюджетних асигнувань та на підставі відповідного наказу керівника. Третя особа стверджує, що у затвердженому кошторисі територіального управління на відповідний період не було передбачено видатків на виплату додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України №168.
На думку Служби, порушення порядку фінансування загрожує нецільовим використанням бюджетних коштів, що суперечить нормам Бюджетного кодексу України. Третя особа наводить відповідні положення статей 23, 48, 51, 119 та 121 цього Кодексу, а також норми Кримінального кодексу України, зокрема статтю 210, і Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо відповідальності посадових осіб за перевищення бюджетних призначень. Третя особа також зазначає, що керівництво Служби веде роботу з отримання додаткових асигнувань – було направлено численні звернення до органів державної влади, у тому числі до Прем`єр-міністра України, Міністерства фінансів, Вищої ради правосуддя, Верховного Суду, Державної судової адміністрації України тощо. Третя особа наголошує, що накази будуть видані лише після надходження відповідного фінансування, щоб уникнути порушення законодавства.
Крім того, Служба порушує питання щодо строків звернення до суду. На її думку, позовна заява була подана з пропущенням установленого строку – одного місяця, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України для спорів, що стосуються проходження публічної служби. Представник Служби посилається на практику Конституційного Суду України та Верховного Суду, які підтверджують допустимість обмеження права на звернення до суду процесуальними строками.
На підставі викладеного третя особа просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві та належних доказах.
Законом України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі – Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.
12.03.2024 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 19.02.2024 №03-19/348/23 "Про скерування за належністю справи" надійшли матеріали адміністративної справи №640/10879/22.
12.03.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 прийнято адміністративну справу №640/10879/22 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. Продовжено розгляд адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами зі стадії розгляду справи по суті.
07.06.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог від 24.04.2024, в якій позивач просить суд:
- додатково стягнути з Державної судової адміністрації України на користь позивача додаткову винагороду у розмірі 180 000,00 грн за період дії Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану" з 01.07.2022 по 20.01.2023;
- рахувати загальну суму додаткової винагороди за період часу з 24.02.2022 по 30.06.2022 у розмірі 120 000,00 грн та з 01.07.2022 по 20.01.2023 у розмірі 180 000,00 грн, яка становить 300 000,00 грн, за весь період дії Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану".
Обґрунтовуючи збільшені позовні вимоги, ОСОБА_1 додатково аргументує свою правову позицію, посилаючись на фактичні обставини, що виникли після подання первісного позову. Позивач наголошує, що постановою Кабінету Міністрів України №43 від 20.01.2023 було внесено зміни до пункту 1 постанови №168, згідно з якими співробітників Служби судової охорони виключено з переліку осіб, які мають право на отримання щомісячної додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн під час дії воєнного стану. З огляду на це, позивач вважає, що період дії актуального правового регулювання охоплює часовий проміжок з 24.02.2022 по 20.01.2023, протягом якого він мав право на відповідну виплату.
Позивач обґрунтовує, що впродовж зазначеного періоду він продовжував проходити службу в територіальному управлінні Служби судової охорони у місті Києві та Київській області на посаді контролера І категорії, виконуючи службові завдання, що, на його переконання, створювало належні умови для застосування постанови №168 до його ситуації. При цьому, як стверджує позивач, додаткової грошової винагороди він не отримував жодного разу, хоча обсяг роботи залишався незмінно значущим та пов`язаним з забезпеченням правопорядку і безпеки об`єктів правосуддя.
На підставі викладеного, позивач звертається до суду з проханням про додаткове стягнення суми винагороди за період з 01.07.2022 по 20.01.2023 у розмірі 180 000 грн, що у сукупності з попередніми вимогами за період з 24.02.2022 по 30.06.2022 (120 000 грн) становить загальний розмір позовних вимог – 300 000 грн. Позивач наполягає, що така сума є результатом арифметичного підрахунку згідно з розміром щомісячної винагороди, визначеної постановою №168, за весь період її чинності.
Водночас позивач вказує на те, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України, необхідних для здійснення відповідної виплати, покладені на Державну судову адміністрацію України. З огляду на це, саме цей орган має нести відповідальність за забезпечення фінансування додаткових винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №168. Позивач переконаний, що ненадання фінансового ресурсу не може бути підставою для невиконання акту органу виконавчої влади, який має нормативний характер та підлягає обов`язковому застосуванню.
З урахуванням наведеного, позивач просить суд у межах розгляду первісного позову розширити обсяг позовних вимог шляхом стягнення додаткової суми за весь період дії постанови №168, що складає 300 000 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 24.04.2024. Встановлено відповідачам 15-денний строк з дня отримання копії ухвали суду для надання відзиву на заяву про збільшення позовних вимог від 24.04.2024. Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву на заяву про збільшення позовних вимог від 24.04.2024 для надання відповіді на відзив на заяву про збільшення позовних вимог від 24.04.2024. Встановлено відповідачам 5-денний строк з дня отримання відповіді на відзив на заяву про збільшення позовних вимог від 24.04.2024 для надання заперечень на відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог від 24.04.2024.
06.05.2024 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області додатково обґрунтовує відсутність правових та фактичних підстав для видання наказу про нарахування і виплату додаткової винагороди позивачу. Відповідач зазначає, що розширення періоду, за який вимагається винагорода, не змінює обставин справи, зокрема відсутності затвердженого фінансування, що є визначальним чинником для можливості реалізації положень постанови Кабінету Міністрів України №168.
Відповідач звертає увагу, що відповідно до Бюджетного кодексу України та Порядку виплати грошового забезпечення, затвердженого наказом ДСА України №384, будь-які виплати можуть здійснюватися виключно в межах фондів оплати праці, передбачених у затвердженому кошторисі. У цьому контексті Управління вказує, що кошторис на 2022 рік не містив відповідних асигнувань на виплату додаткової винагороди, що є документально підтвердженим. Управління також наголошує, що не мало повноважень на самостійне звернення до Державної судової адміністрації України або Міністерства фінансів щодо збільшення кошторису, оскільки не є уповноваженим розпорядником бюджетних коштів відповідного рівня.
Відповідач зазначає, що розподіл фінансування, передбаченого бюджетною програмою 0501020, є виключною компетенцією головного розпорядника – Державної судової адміністрації України, і саме цей орган здійснює затвердження та коригування кошторисів нижчого рівня. Управління стверджує, що жодних доручень щодо збільшення фонду або видання наказів на виплату винагороди від центрального органу Служби не надходило. Таким чином, на думку відповідача, будь-яке видання наказу в умовах відсутності відповідного бюджетного ресурсу становило би порушення бюджетного законодавства з ознаками нецільового використання коштів, за що передбачено адміністративну та кримінальну відповідальність.
Відповідач також наводить алгоритм реалізації постанови №168, відповідно до якого послідовність дій включає: внесення змін до бюджетного розпису Кабінетом Міністрів України, затвердження асигнувань Державною судовою адміністрацією України, формування розпорядчих актів головного управління Служби судової охорони, та лише після цього видання наказів територіальними управліннями. У зв`язку з тим, що жоден із попередніх етапів реалізований не був, відповідач вважає неможливою реалізацію позовних вимог.
На підтвердження своєї позиції відповідач посилається на роз`яснення центрального органу управління Служби від 09.06.2022 №30.07-455/ССО, яким було попереджено територіальні управління про відповідальність за видання наказів без фінансового покриття. Також наводяться положення статей 210 Кримінального кодексу України та статті 164-12 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо відповідальності посадових осіб за перевищення бюджетних повноважень.
З огляду на наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, які виникли у зв`язку зі заявою про збільшення їх розміру, вважаючи їх необґрунтованими, неможливими до реалізації в межах чинного законодавства та такими, що не враховують бюджетну специфіку органів державної влади.
07.01.2025, 22.05.2025, 10.06.2025 канцелярією суду зареєстровані клопотання позивача про пришвидшення розгляду справи.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач, відповідачі та третя сторона у справі з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні до суду не звертались.
Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідки Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 08.07.2022 №333 та посвідчення серії НОМЕР_1 , дата видачі 27.06.2022, з 02.03.2020 по теперішній час проходить службу в Службі судової охорони та перебуває на посаді контролера І категорії 1 відділення 10 взводу охорони 3 підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області.
Згідно з довідкою Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області від 06.07.2022 №131 загальна сума доходу позивача за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 склала 116 978,05 грн, з них: за січень 2022 року – 15 486,43 грн, за лютий 2022 року – 17 122,15 грн, за березень 2022 року – 17 242,88 грн, за квітень 2022 року – 17 367,52 грн, за травень 2022 року – 31 934,11 грн, за червень 2022 року – 16 070,29 грн.
Адвокатом Онищуком Віктором Вікторовичем направлені адвокатські запити до Територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області, Державної судової адміністрації України для отримання інформації щодо нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн щомісячно.
Листом від 18.04.2022 №41.06-274 Територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області у відповідь на адвокатський запит позивача від 15.04.2022 повідомило, що Управління відноситься до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. На сьогоднішній день кошторисних призначень та фінансування на виплату додаткової винагороди для співробітників Управління від розпорядників вищого рівня не надходило. У зв`язку з відсутністю відповідного фінансування, накази на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, не видавалися.
Листом від 06.05.2022 №11-3210/22 Державна судова адміністрація України у відповідь на адвокатський запит позивача від 03.05.2022 №03-05/22-А3-7 зазначила, що в ДСА України відсутні будь-які внутрішні резерви для перерозподілу видатків між установами системи правосуддя та збільшення бюджетних асигнувань Службі судової охорони для виплати винагороди співробітникам відповідно до Постанови№168.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
У частині 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 161 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі – Закон №1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах (частина 1); Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України (частина 2); Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби (частина 4); територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи (частина 6); фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина 7).
Згідно з частиною 1 статті 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
За положеннями частини 2 статті 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони" затверджені схеми посадових окладів, тарифних розрядів і коефіцієнтів за основними посадами і спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони та встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.
Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 (далі – Порядок №384).
Відповідно до пунктів 4 – 7 Порядку №384 грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби); 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди; допомоги).
Згідно з пунктами 8 і 10 Порядку №384 грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади в центральний орган управління Служби та територіальних управліннях Служби. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.
Періоди, за які грошове забезпечення не виплачується, визначені в пункті 11 Порядку №384, до яких, зокрема, віднесено час надання співробітникам відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати.
Виплата грошового забезпечення співробітника за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця (пункт 17 Порядку №384).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України ухвалено постанову від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі – Постанова №168), в пункті 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 3 Постанови №168 Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.
У пункті 5 Постанови №168 зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 (далі – Постанова №793) внесені, зокрема, такі зміни до Постанови №168:
- в абзаці першому пункту 1 постанови слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць";
- пункт 1 постанови доповнено новим абзацом такого змісту: "Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення";
- доповнено постанову пунктом 21, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Наказом ДСА України від 31.10.2022 №396 затверджено Порядок і умови виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану (далі – Порядок №396).
Згідно з пунктом 3 Порядку №396 додаткова винагорода виплачується співробітникам в період дії воєнного стану, за час проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами згідно з умовами, передбаченими цим Порядком.
Пунктом 7 Порядку №396 унормовано, що додаткова винагорода виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - співробітникам, які проходять службу в районах ведення бойових дій, пропорційно в розрахунку на місяць; 10 000 гривень - іншим співробітникам пропорційно в розрахунку на місяць; 100 000 гривень - співробітникам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
За положеннями пункту 4 Порядку №396 виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.
Пунктом 2 Постанови №793 та пунктом 4 наказу ДСА України від 31.10.2022 №396 передбачено, що ці нормативно-правові акти набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24.02.2022.
Тобто, з 24.02.2022 Кабінет Міністрів України встановив співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану в Україні додаткову винагороду, яка підлягає їм виплаті в порядку та на умовах, визначених ДСА України.
Пунктами 21 та 22 частини 1 статті 5 КАС України визначено, що типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги; зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.
За приписами частини 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
У рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 (Пз/990/4/22), залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023, за позовом особи, яка проходить службу в Службі судової охорони, до Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Служби судової охорони, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, зазначено ознаки цієї типової справи:
а) позивачем є співробітник Служби судової охорони;
б) відповідачем є центральний орган управління (Центральний апарат) або територіальний підрозділ (територіальне управління) Служби судової охорони;
в) предметом спору є додаткова винагорода, передбачена Постановою №168;
г) спір виник внаслідок невиплати співробітнику Служби судової охорони додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168; 
ґ) предметом позову є позовні вимоги (по-різному сформульовані, але однакові по суті) про визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити таку винагороду, починаючи з 24.02.2022 (стягнення з відповідача суми додаткової винагороди за певний період).
Ця справа відповідає вищевизначеним ознакам типової справи, оскільки позивачем є співробітник Служби судової охорони; відповідачем - територіальний підрозділ (територіальне управління) Служби судової охорони (Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області); предметом спору - додаткова винагорода, передбачена Постановою №168; спір виник внаслідок невиплати позивачу як співробітнику Служби судової охорони додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168; предметом позову є дії (бездіяльність) відповідача щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити таку винагороду, починаючи з 24.02.2022.
Таким чином, ця справа є типовою, у зв`язку з чим при вирішенні справи відповідно до частини 3 статті 291 КАС України суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Верховним Судом в вищевказаному рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 (Пз/990/4/22), залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023, викладені такі правові висновки:
- з 24 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України встановив співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану в Україні додаткову винагороду, яка підлягає їм виплаті в порядку та на умовах, визначених ДСА України;
- установлена постановою Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони, яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні;
- зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року №793 змін до постанови Кабінету Міністрів України №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди "до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць" замість "30 000 гривень щомісячно" не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом "пропорційність" із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця;
- указані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права особи на отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн на місяць, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №168 у первинній редакції, тому суд відхиляє доводи позивача щодо недопустимості застосування постанови Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року №793 для вирішення цього спору;
- суд не застосовує при визначенні розміру належної позивачу додаткової винагороди пункт 7 Порядку і умов виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану, затвердженого наказом ДСА України від 31 жовтня 2022 року №396, на застосуванні якого наполягає Територіальне управління, оскільки за імперативною нормою частини другої статті 165 Закону №1402-VIIIрозмір грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони встановлюється Кабінетом Міністрів України, тоді як згідно з пунктом 2постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року №289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони" ДСА України уповноважена затверджувати виключно порядок його виплати;
- Верховний Суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин Порядку №396 й у частині визначених ним порядку і умов виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди, оскільки спірні правовідносини виникли до прийняття і набрання чинності цим Порядком. Водночас у спірний період однорідні правовідносини щодо порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони були врегульовані Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом ДСА України від 26 серпня 2020 року №384, що й підлягає застосуванню до спірних правовідносин;
- відмова територіального управління Служби судової охорони у виплаті позивачу додаткової винагороди як однієї зі складових його грошового забезпечення з підстави відсутності відповідних бюджетних асигнувань, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року право особи мирно володіти своїм майном, оскільки доки відповідні правові норми, що передбачають певні виплати, є чинними, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах (справа "Кечко проти України", заява №63134/00, рішення від 08.11.2005).
Верховний Суд у зразковій справі №260/3564/22 зазначив, що належним відповідачем у такому спорі є територіальне управління Служби судової охорони, оскільки спірні відносини щодо виплати грошового забезпечення в належному розмірі виникли між позивачем та територіальним управлінням, яке відповідно до пункту 10 Порядку №384 повинно виплачувати співробітнику грошове забезпечення за місцем проходження ним служби.
Водночас ДСА України не має відповідати за цим позовом, адже між позивачем і ДСА України безпосередньо не виникло жодних правовідносин, в яких би цей суб`єкт владних повноважень порушив права позивача. Бюджетні правовідносини, які виникають між учасниками бюджетного процесу стосовно реалізації їхніх бюджетних повноважень (прав та обов`язків з управління бюджетними коштами), безпосередньо не стосуються позивача, що не дає підстав для залучення державних органів, які беруть участь у процесі формування і використання фінансових ресурсів для виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, до участі у цій судовій справі.
Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, то Верховний Суд указав наступне.
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX (набрав чинності з 19.07.2022) частини 1 і 2 статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, дія частини 1 статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Приписами частин 3 і 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду в справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.
Відтак, до 19.07.2022 строк звернення до суду з цим позовом співробітника територіального управління служби судової охорони не був обмежений будь-яким строком, а у правовідносинах, що виникли після цієї дати, позивач не пропустив тримісячного строку.
Врахувавши наведені правові позиції, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності територіального управління Служби судової охорони щодо ненарахування і невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та зобов`язання нарахувати і виплатити позивачу вказану додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 грн на місяць (за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця), починаючи з 24.02.2022.
Саме такий спосіб захисту порушеного права був застосований Верховним Судом у вищевказаному рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 (Пз/990/4/22), залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023.
Вирішуючи питання щодо періоду виплати позивачу додаткової винагороди, суд враховує таке.
Постановою від 20.01.2023 №43 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168", яка набрала законної сили 21.01.2023, Кабінет Міністрів України вніс зміни до Постанови №168 у частині переліку осіб, які на період дії воєнного стану мають право на додаткову винагороду в розмірі до 30 000 гривень. Зокрема, з переліку, зазначеного в першому реченні абзацу 1 Постанови №168, виключені співробітники Служби судової охорони.
Отже, з 21.01.2023 співробітники Служби судової охорони втратили право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, передбаченої Постановою №168.
Судом також береться до уваги, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З аналізу матеріалів справи та норм права, суд доходить висновку, що належним способом захисту та відновлення прав позивача, буде зобов`язання відповідача – Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області нарахувати та виплатити позивачу відповідну додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 у розмірі 30 000 грн на місяць, за період з 24.02.2022 по 20.01.2023. 
Враховуючи наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у судовому рішенні у зразковій справі, суд вважає, за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності Служби судової охорони щодо не нарахування і невиплати позивачу, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень пропорційно відпрацьованого часу за місяць, починаючи з 24.02.2022 по 20.01.2023 та зобов`язання Служби судової охорони здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень пропорційно відпрацьованого часу за місяць, відповідно до вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", починаючи з 24.02.2022 по 20.01.2023.
Враховуючи обраний судом спосіб захисту порушеного права, підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти наказ про виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 , у відповідності до приписів Постанови Кабінету Міністрів України "Питання виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 та стягнення з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 120 000,00 грн, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України "Питання виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168, за кожний місяць, починаючи з 24 лютого 2022 року по 30 червня 2020 року, суд не вбачає, що є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог. 
Саме такий спосіб захисту порушеного права, на переконання суду, остаточно та ефективно вирішить спірні правовідносини між сторонами.
Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд враховує наступне.
Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Під час звернення з даним позовом до суду позивач судовий збір не сплачував, оскільки є звільненим від сплати судового збору. Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.
Керуючись статтями 243 – 246, 250, 255 КАС України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень пропорційно відпрацьованого часу за місяць, починаючи з 24.02.2022 по 20.01.2023.
3. Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень пропорційно відпрацьованого часу за місяць, відповідно до вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", починаючи з 24.02.2022 по 20.01.2023 (остання дата перед внесенням змін до постанови №168, постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 №43).
4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.