Справа № 732/1850/25 
Провадження № 2/732/86/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст)
01 квітня 2026 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючої судді – Бойко А. О., 
у присутності секретаря судового засідання – Пінчук С. М.,
за участю:
представника позивача – адвоката Тібеж К. І. (приймала участь у режимі відеоконференції),
розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Городня цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Тібеж Катерину Ігорівну звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому представник позивача просила зменшити розмір аліментів, що стягуються із позивача на підставі судового наказу Городнянського районного суду Чернігівської області від 09.10.2025 у справі №732/1646/25 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини віку.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі судового наказу, виданого Городнянським районним судом Чернігівської області від 09.10.2025 із позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина сторін ОСОБА_3 , 2021 року народження, у розмірі1/4 частини всіх видів позивача. У зв`язку з тим, щопозивач має значні проблеми зі здоров`ям, які були отримані ним під час несення військової служби та постійні потреби додаткового лікування, а також тим, що за станом здоров`я він не може працевлаштуватися, позивач просить зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина із частини до 1/6 частини з усіх видів його заробітку та доходу.
Ухвалою судді від 14 листопада 2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Судові засідання по розгляду вказаної справи відкладалися, чергове засідання призначене на 01.04.2026 на 09 год 00 хв.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник позивача – адвокат Тібеж К.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову з підстав, викладених у ньому. Вказала, що у зв`язку зі станом здоров`я позивач потребує додаткових витрат на своє лікування та реабілітацію, а тому розмір аліментів необхідно зменшити з 1/4 частки з його доходів до 1/6 частки.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету відповідача. Також судова кореспонденція направлялася відповідачці за місцем її реєстрації за адресою:  АДРЕСА_1 , проте поверталася не врученою з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній».
Відзиву на позов, заяв чи клопотань від відповідачки не надходило. Про поважні причини неявки суд не повідомлений.
У тому випадку, якщо зазначено, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та правової позиції ВП ВС, викладеною у постановах від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, КЦС ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи той факт, що відповідачка ОСОБА_2 в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала заяви про розгляд справи за її відсутності, не подала відзиву на позов, представник позивача не заперечувала проти проведення розгляду справи за відсутності відповідачки та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 22).
На підставі судового наказу від 09 жовтня 2025 року, виданого Городнянським районним судом Чернігівської області, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2025 року і до 21 вересня 2039 року (а. с. 56-57).
Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 09.12.2025 шлюб між сторонами розірваний. Рішення суду набрало законної сили 09.01.2026. Станом на день розгляду справи сторони у шлюбі не перебувають (а. с. 105-109).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 28.02.2024 №2024/002059911 ОСОБА_1 зареєстрований проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 35).
ОСОБА_3 зареєстрований проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 14.03.2024 за №2024/002568760 (а. с. 36).
З довідки директора ЗДО «Ромашка» від 20.08.2025 за вих. №12 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є вихованцем закладу дошкільної освіти «Ромашка» з 23.10.2023. Садочок дитина відвідувала не регулярно. Хлопчик завжди приходив у заклад охайним та доглянутим (а. с. 40).
З досліджених медичних документів, наданих позивачем, вбачається, що 02.01.2024 ОСОБА_1 під час проходження військової служби одержав травму, внаслідок якої проходив тривале лікування та діагностування. Рішенням штатної ВЛК від 2003.2025 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а. с. 10-21, 24-34, 37-39, 41, 47-51, 119-155, 163-179).
Судом досліджено та взято до уваги лише ті медичні документи, які були подані позивачем разом із позовною заявою з урахуванням їх подання 23.03.2026 та 27.03.2026 належної якості, інші медичні документи судом до уваги не прийнято, оскільки вони були подані після початку розгляду справи по суті без належного обґрунтування неможливості їх подачі разом із позовною заявою.
За даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків інформація про доходи ОСОБА_1 за період з червня 2024 року по серпень 2025 року – відсутня (а. с. 42-43).
Отже, доводи позивача обґрунтовані погіршенням його стану здоров`я через отриману травму, у зв`язку з чим останній потребує додаткового лікування, неможливістю працевлаштуватися та отримувати стабільний дохід, і, як наслідок, позивач не має можливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
У п.54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 №31111/04 у справі «Хант проти України» суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№2) від 27.11.1992, Серія А, №250, статті 35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути

згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів.
З аналізу статей 181, 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Разом з тим, зменшення або збільшення розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду.
Аліменти – це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Розмір аліментів, який стягується з позивача на користь відповідачки на утримання сина відповідає інтересам дитини, яка має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та не може бути безпідставно заниженим. Розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання сина є мінімальним розміром, гарантованим державою, відповідає вимогам сімейного законодавства, вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дитини, яка має право на гідний рівень матеріального забезпечення і не є надмірним для позивача. Інший висновок суперечитиме передбаченому в частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, загальному принципу, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач порушує перед судом питання про зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначених на підставі судового наказу від 09 жовтня 2025 року, виданого Городнянським районним судом Чернігівської області у справі №732/1646/25 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до 1/6 частини його доходів, у зв`язку з погіршенням здоров`я платника аліментів та перебуванням на лікуванні, що в значній мірі впливає на його матеріальне становище та унеможливлює сплату аліментів у попередньому розмірі.
Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження того, який матеріальний стан був у нього на час видачі наказу Городнянського районного суду Чернігівської області у справі №732/1646/25 від 09.10.2025 та на час звернення до суду із даним позовом ОСОБА_1 не надав та не посилався на них в позовній заяві. До того ж з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 23.10.2025, вбачається що у ОСОБА_1 в період з червня 2024 по серпень 2025 року відсутні будь-які доходи, тобто зміни у майновому положенні позивача відсутні станом на день видачі судового наказу простягнення аліментів не відбулися (а. с. 42).
Посилання позивача про погіршення стану здоров`я як на підставу для зменшення розміру аліментів є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не місять доказів на підтвердження розміру щомісячних витрат на лікування, що унеможливлюють сплату аліментів у визначеному розмірі.
Подані до суду позивачем документи дійсно підтверджують факти оглядів його лікарями, перебування позивача у різні періоди на стаціонарному лікуванні, проведення діагностувальних досліджень, проте ненадання доказів понесення значних витрат на підтримання належного стану здоров`я у зв`язку із встановленими діагнозами, не може бути підставою для задоволення позовних вимог у даній справі.
Суд зазначає, що визначений розмір аліментів, який стягується з позивача на користь відповідачки на утримання сина відповідає інтересам дитини, яка має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та не може бути безпідставно заниженим. Розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання сина є мінімальним розміром, гарантованим державою, відповідає вимогам сімейного законодавства, вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дитини, яка має право на гідний рівень матеріального забезпечення і не є надмірним для позивача. Інший

висновок суперечитиме передбаченому в частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, загальному принципу, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отже, вказані вище обставини свідчать про те, що в межах заявлених позовних вимог та наданих суду доказів відсутні правові підстави для зменшення розміру аліментів на утримання дитини.
За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити.
Керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), Конституцією України, статтями 141, 180-184, 191, 192 СК України, статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76-81, 128, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відмовити повністю.
Судові витрати залишити за позивачем.
Направити відповідачці ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням копію заочного рішення протягом двох днів з дня його проголошення і роз`яснити, що вона має право протягом тридцяти днів з дня його проголошення, подати до суду заяву про перегляд заочного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст заочного рішення складений і підсипаний 03.04.2026.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_2 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_3 .

Суддя А. О. Бойко