Справа № 308/5387/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

03 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Мацунича М.В., 
за участі секретаря – Плешинець З.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2024 року (суддя Бедьо В.І.) в справі № 308/5387/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка є власником квартири у АДРЕСА_1 .
Вказувала, що відповідачка ОСОБА_1 , яка є власником суміжної квартири АДРЕСА_2 , у 2022 році без дозвільних документів здійснила самовільну реконструкцію власної квартири з розширенням за рахунок сходової площадки загального користування та вчинила на ній добудову загальною площею 4.5 кв.м.
Зазначала, що така сходова площадка є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, відповідачкою загороджено прохід загального користування, створено перешкоди у доступі до належної ОСОБА_2 квартири, а вимоги позивачки відновити попередній стан сходової площадки залишено відповідачкою без належного реагування. 
Посилаючись на дані обставини, позивачка просила суд усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_2 квартирою 
АДРЕСА_3 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 привести приміщення загального користування – сходової площадки у попередній стан.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.01.2024 позов ОСОБА_2 задоволено. 
Постановлено усунути перешкоди в користуванні приватною власністю ОСОБА_2 , а саме житловою квартирою АДРЕСА_3 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 , власника квартири АДРЕСА_2 , знести самовільно встановленого приміщення на сходовій площадці біля квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 , яке прибудоване до конструкцій стіни будинку АДРЕСА_5 , площею забудови 4,5 м.кв, та розмірами 1,72х2,61 м. і висотою 2,9 м.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1073,60 грн судового збору.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення суду подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Холмогорова Л.В. 
Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що місцевим судом не з`ясовано тієї обставини, що ОСОБА_1 раніше була одним із чотирьох співвласників квартири у АДРЕСА_2 , що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22.05.1996 № 166, виданого на підставі рішення № 186 від 27.12.1995.
Вказує, що у 2008 році, поки Делеган Н.І. була співвласником, здійснено реконструкцію квартири з розширенням загальної площі, дозвіл на реконструкцію підтверджується довідкою КП «БТІ м. Ужгорода» від 14.05.2008 № 3751, відповідно до якої реконструкція квартири проведена згідно рішення № 295 від 25.10.2006. 
Однак на час розгляду справи та ухвалення судового рішення, ОСОБА_1 відчужила свою частку у цій квартирі, та є неналежним відповідачем, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
У запереченнях на заяву адвоката Гончарова В.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу просить відмовити у стягненні таких витрат. 

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гончаров В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зокрема вказує, що згідно з довідкою КП «БТІ м. Ужгорода» від 14.05.2008 № 3751, на яку посилається скаржник, реконструкція квартири проведена згідно рішення № 295 від 25.10.2006. Однак згідно з цим рішенням виконкому Ужгородської міської ради № 295 від 25.10.2006 будо дозволено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 – реконструкцію власної квартири АДРЕСА_2 з облаштуванням житлової мансарди в об`ємі існуючим над квартирою горища. Відсутні жодні дозволи на реконструкцію цієї квартири за рахунок сходової площадки. 
Зазначає, договір дарування, за яким одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 стала ОСОБА_5 , укладено 14.12.2023, тобто після пред`явлення позову у даній справі 05.04.2023. 
Вказує, що відповідачка ОСОБА_1 не заперечує факту здійснення спірної прибудови на сходовій площадці, тому позивач та його представник вважають її належним відповідачем у справі.
Також адвокатом Гончаровим В.В. до апеляційного суду подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000 грн. 

Межі розгляду апеляційним судом та явка учасників справи

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3).
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали даної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Застосовані норми права

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1, 2 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Позивач – це особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес, а відповідач – це особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав.
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21).
Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).

Фактичні обставини справи

Позивачка ОСОБА_2 є власником квартири у АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.10.2007, виданого Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, право власності за нею зареєстровано 03.10.2007 (а.с. 7, 8).
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що власник суміжної квартири ОСОБА_1 у 2022 році без дозвільних документів здійснила самовільну реконструкцію власної квартири АДРЕСА_6 з розширенням за рахунок сходової площадки загального користування та вчинила на ній добудову загальною площею 4.5 кв.м., та просила суд зобов`язати ОСОБА_1 привести приміщення загального користування – сходової площадки - у попередній стан.
Судова колегія зауважує, що позовні вимоги про зобов`язання привести сходову площадку у попередній стан безпосередньо впливають на права власника (співвласників) квартири АДРЕСА_2 , в якій здійснено спірну реконструкцію.
При цьому позивачем не було надано до суду першої інстанції належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, хто є власником (співвласником) суміжної квартири АДРЕСА_2 , в якій здійснено спірну реконструкцію з розширенням. 
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2023 позовну заяву у даній справі залишено без розгляду, на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 05.12.2023 ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2023 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять належних доказів того, що сторони були належним чином повідомлені про судові засідання, які призначалися на 20.06.2023 та 21.07.2023.
Після направлення справи для продовження розгляду у матеріалах справи містяться дві заяви позивачки, у яких вона просить розглядати справу без її участі, а також зазначає, що додає трекінги поштових відправлень судових повісток відповідачам (додано фіскальні чеки). Проте матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення, зокрема, відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи про судові засідання, призначені на 16.01.2024 та 31.01.2024 (в якому ухвалено рішення суду), відповідно до вимог статті 128 ЦПК України.
Наведене свідчить про наявність виняткового випадку неможливості подання до суду першої інстанції відповідачем доказів, які додано до апеляційної скарги, з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника, тому відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, є підстави прийняття й дослідження апеляційним судом таких доказів, доданих до апеляційної скарги, які не було подано до суду першої інстанції з поважних причин.
Встановлено, що на момент звернення з даним позовом обраний відповідач – ОСОБА_1 не була єдиним власником квартири АДРЕСА_2 .
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.05.1996 № 166, виданого на підставі рішення № 186 від 27.12.1995, квартира АДРЕСА_2 загальною площею 54,20 кв.м. – належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , (а.с. 96).
Довідкою КП «БТІ м. Ужгорода» від 14.05.2008 № 3751 стверджується, що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_1 – 2/4 частки; ОСОБА_5 – 1/4 частка; ОСОБА_4 – 1/4 частка. Цією довідкою підтверджено, що згідно рішення виконкому Ужгородської міської ради № 295 від 25.10.2006 проведено реконструкцію цієї квартири, загальна площа – 109,6 кв.м., житлова – 86,3 кв.м. (а.с. 98).
З витягу з рішення виконкому Ужгородської міської ради № 295 від 25.10.2006 слідує, що ним будо дозволено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 – реконструкцію власної квартири АДРЕСА_2 з облаштуванням житлової мансарди в об`ємі існуючим над квартирою горища (а.с. 134).
За результатом вказаної реконструкції квартири АДРЕСА_2 загальна площа збільшилася та становила 109,6 кв.м.
Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2025 № 450624985, від 04.12.2025 № 454949014, від 28.01.2026 № 462014837 вбачається, що на час звернення ОСОБА_2 до суду з позовом відповідачка ОСОБА_1 була однією із співвласників квартири АДРЕСА_2 , а на час ухвалення оскаржуваного судового рішення одноосібним власником квартири була (і залишається наразі) ОСОБА_5 , якій 1/4 частки належить на підставі свідоцтва про право власності від 02.07.2008 серії НОМЕР_1 та 3/4 частки на підставі договору дарування від 14.12.2023 ( а.с. 97, 135, 179-180). 
За таких обставин встановлено, що на момент подання позову його пред`явлено не до всіх належних відповідачів у справі – співвласників квартири АДРЕСА_2 , котрими згідно з позовними вимогами здійснено самовільну реконструкцію власної квартири з розширенням за рахунок сходової площадки. При цьому, як на час розгляду справи (після направлення справи апеляційним судом для продовження розгляду), так і на момент ухвалення рішення суду, власником квартири АДРЕСА_2 була ОСОБА_5 , яка не залучена до участі у справі, а визначений позивачем відповідач ОСОБА_1 не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див.: постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18, від 07 травня 2025 року у справі № 761/2397/21 (провадження № 61-2944св25).
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.
Апеляційним судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 як до власника суміжної квартири, що здійснила самовільну реконструкцію власної квартири з розширенням за рахунок сходової площадки із вимогами про усунення перешкод у користуванні належною ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_3 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 привести приміщення загального користування – сходової площадки у попередній стан.
Крім того, позовна заява не містить обґрунтувань, з яких підстав позивачка вважає порушником своїх прав іншого відповідача – виконком Ужгородської міської ради, який на думку судової колегії у спірних правовідносинах не порушує прав чи інтересів позивачки. 
Позивач у цій справі в суді першої інстанції клопотань про заміну відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі інших співвідповідачів не заявляв.
Суд, першої інстанції, розглядаючи справу, не з`ясував наявність інших осіб, які можуть бути заінтересовані у вирішенні даного спору, зокрема, наявність інших власників квартири АДРЕСА_2 , не виконав вимоги п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача за правилами ст. 51 ЦПК України та не попередив позивача про наслідки невчинення даної процесуальної дії.
Апеляційний суд, відповідно до основних принципів цивільного процесу не має права залучати відповідачів на стадії апеляційного провадження.
При цьому, колегія суддів зазначає, що за загальним правилом, відмова в задоволенні позову з підстав неналежного суб`єктного складу, не позбавляє позивача права на звернення до суду із позовом до особи, яка має відповідати за цим позовом.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що через неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. п. 1, 4 ч. 1 ст 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат  

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови у позові інші судові витрати покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст 141 ЦПК України). При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено 1611 грн. судового збору (а.с. 86 а). Оскільки у задоволенні позову слід відмовити, тому такі кошти підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , а у задоволені заяви представника позивача про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. 
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 – 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2024 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) 1611,00 гривень судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 05 березня 2026 року.

Головуюча 

Судді