ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
14 квітня 2026 року м. Херсон
Єдиний унікальний номер справи: 766/15750/25
Номер провадження: 22-ц/819/821/26
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Склярської І.В.,
суддів: Воронцової Л.П., Майданіка В.В.
секретар Андреєва В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2026 року (під головуванням судді Кузьміної О.І. ), у справі за позовом адвоката Ковбасюк-Бобрової Альони Іванівни, яка діє від імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 , третя особа: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без зареєстрованого шлюбу заявниці з померлим військовослужбовцем,
встановив:
Короткий зміст позовних вимог 
Адвокат Ковбасюк-Боброва Альона Іванівна, яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 , третя особа: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без зареєстрованого шлюбу заявниці з померлим військовослужбовцем, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , в селі Котлине Покровського району Донецької області, внаслідок участі у заходах спрямованих на захист територіальної цілісності та суверенітету України загинув чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Однак, обставини склались таким чином, що 26 травня 2016 року Білозерським районним судом Херсонської області по цивільній справі №348/949/16 було прийнято рішення про розірвання шлюбу, після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продовжували жити однією сім`єю як подружжя, вирішили усі суперечки, які стали причиною звернення до суду. Таким чином, ОСОБА_6 на момент загибелі ОСОБА_5 виконувала усі обов`язки дружини, вели спільне господарство, виховували спільно доньку: ОСОБА_7 . Проживаючи як одна родина, як голова родини ОСОБА_5 робив ремонт в квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Забезпечував сім`ю продуктами харчування, купував цінні речі. Оскільки ОСОБА_2 та спільна донька - ОСОБА_8 та ОСОБА_5 жили однією сім`єю, ОСОБА_5 фінансово забезпечував родину. ОСОБА_5 брав активну участь у житті дитини, цікавився її успішністю, відвідував батьківські збори.
З липня 2022 року він був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_3 до лав ЗСУ, де проходив службу до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Протягом усього часу ОСОБА_5 та ОСОБА_2 підтримували з чоловіком досить тісний зв`язок, про що свідчить переписка у мобільному застосунку, що підтверджується аудіо записами з їхнім спілкуванням у телефоні. Протягом усієї служби чоловіка ОСОБА_9 та її родина підтримувала його, вони готували йому та його побратимам посилки, плели маскувальні сітки, відправляли волонтерами передачі. ІНФОРМАЦІЯ_5 чоловік ОСОБА_2 загинув. До ОСОБА_2 звернувся військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_10 » і зазначив, що в особовій справі ОСОБА_5 міститься лише дані дружини ОСОБА_2 , і просив надати документи ОСОБА_5 для проведення службового розслідування за фактом загибелі чоловіка. У ОСОБА_9 на руках також є «постійна перепустка №117» на право входу до штабу в/ч НОМЕР_2 , с оригінал посвідчення водія серії НОМЕР_3 на ім`я чоловіка ОСОБА_5 , також є «Первинна медична картка» від 16.11.2024 року, де вказано, що ОСОБА_5 отримав струс головного мозку 3 огляду «Довідки-доповіді» начальника штабу ОСОБА_11 вбачається «Інформація про особу», де в графі «Близькі родичі» зазначено - дружина - ОСОБА_2 . З інформаційної довідки особової справи ОСОБА_5 , наданої військовою частиною НОМЕР_1 , вбачається занесена інформація «Сімейний стан», розлучений, дружина ОСОБА_2 . В останню зустріч між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вони з чоловіком говорили про те, що їм потрібно вирішити питання стосовно наявності рішення про розлучення, та привести документи у відповідність, а також якщо є необхідність повторно зареєструвати шлюб. Це питання вони мали вирішити під час його найближчої відпустки. Однак, загибель чоловіка унеможливила врегулювання цього питання. Після загибелі чоловіка ОСОБА_2 не укладала іншого шлюбу, а відтак має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю свого чоловіка як подружжя. Просить встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках в період часу з 19 січня 2021 року до 31 січня 2025 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2026 року у задоволенні позову адвоката Ковбасюк-Бобрової Альони Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 , третя особа: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без зареєстрованого шлюбу заявниці з померлим військовослужбовцем - відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , посилаючись на те, що суд І інстанції « виніс Рішення із невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права», просить:
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області по цивільній справі №766/15750/25 провадження № 2/766/1126/26 від 25.02.2026 року скасувати та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , а саме встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках в період часу з 19 січня 2021 року до 31 січня 2025 року, в повному обсязі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1)Доводи осіб, які подали апеляційні скарги
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, особа, яка подала апеляційну скаргу виклала встановлені судом першої інстанції обставини та висновки суду першої інстанції щодо встановлених ним обставин.
Апелянт зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто, виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, відповідальності, виховання дітей. морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.
Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. 
Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-й.
Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1 8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. Членами сім`ї військовослужбовця можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3 , 74 СК України )». 
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції, в рішенні зазначив та послався лише на ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та виснував, що системне тлумачення положень ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військово службовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022р.№ 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та положень статей 30,31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого(померлого), тобто визначено вичерпний перелік осіб, які мають право на визначену грошову допомогу. 
Так, основною метою звернення позивачки до суду із вимогою встановити юридичний факт, а саме встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 із загиблим ОСОБА_5 , було і є отримання одноразової грошової допомоги, так як відповідно до п. 4. ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»: «до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;».
Однак, суд першої інстанції неправильно вказав лише пп. 1-3 ч. 2 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та чинне законодавство, яке дає право на встановлення факту «утримання» в сенсі того, що утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, за загиблого (померлого) військовослужбовця, оскільки, позивачка в розумінні пп. 4 ч. 2 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є жінкою, з якою загиблий ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, та має право на отримання одноразової грошової допомоги, так як відповідно до п. 4. ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Як незгоду з висновком суду першої інстанції про недоведення тривалого спільного проживання позивача з ОСОБА_5 однією сім`єю, наявності у них спільного побуту, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наданні взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо, а свідчать лише про участь ОСОБА_5 у вихованні та утриманні його неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , яка проживає з позивачем, апелянт посилається на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 759/14906/18 .
Факт проживання спільно з ОСОБА_5 як подружжям ОСОБА_2 обґрунтовує наданими доказами, що містяться в матеріалах цивільної справи, а саме:
- про факт їх спільного проживання свідчать їхні спільні родинні відео, які ОСОБА_2 надає на підтвердження факту подружнього життя. Надані світлини свідчать про спільне проведення вільного часу та свят у період після прийнятого рішення про розлучення – з 2019 року до 2025 року включно. На відео, яке долучено до матеріалів цивільної справи міститься інформація, яка вказує на те, що ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_2 , а саме в квартирі АДРЕСА_2 , привозив і залишав у квартирі свої особисті речі та речі побутового вжитки, зокрема одяг, для того щоб його попрасувати і підготувати для наступного етапу служби в ЗСУ. 
-також ОСОБА_5 залишив у ОСОБА_2 оригінали своїх документів , такі як посвідчення водія серії НОМЕР_3 , виданого 29.01.2009 року, первинна медична картка від 16.11.2024 року про отриманні поранення ОСОБА_5 , військовий квиток серії НОМЕР_4 від 04.07.2022 року. 
-проживаючи як одна родина, як голова родини ОСОБА_5 робив ремонт в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями товарних чеків на придбання адаптера, флеш памяті, реле захисту від перенапруги, ледсвітильнику, розетки з вимикачем, придббання побутової техніки – телевізору Samsung у ТОВ «Сомфі», холодильника Bosch, побутових приладів різного вжитку – сковорідки універсальної, засіб для прання, подушки для стільця, лампа автономна, лампа акумуляторна, коробу, автоматичного вимикача, розетки панельної, 2 реле напруги. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 здійснювали дії для облаштування свого життя, тобто скалися обставини, які притаманні подружжю. ОСОБА_5 забезпечував сім`ю продуктами харчування, купував цінні речі.
- оскільки ОСОБА_2 та спільна донька – ОСОБА_8 та ОСОБА_5 жили однією сім`єю, ОСОБА_5 фінансово забезпечував родину, що підтверджується виписками по картці УніверсалБанку, де клієнтом зазначено ОСОБА_2 , поповнення картки від ОСОБА_12 
- з огляду Довідки № 94 від 06.08.2025р., виданої приватним закладом «Білоцерківський ліцей «Перлина знань», вбачається, що батько ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме ОСОБА_5 брав активну участь у житті дитини, цікавився її успішністю, відвідував батьківські збори, довідку видано на підставі інформації класного керівника про участь батька учениці, ОСОБА_13 у шкільному житті дитини. Даний письмовий доказ свідчить, що ОСОБА_5 не тільки приїздив до доньки, а приділяв час для прийняття участі у шкільному житті дитини.
- з огляду «Характеристики» учениці 4-В класу Білоцерківського ліцею іноземних мов – гімназія № 9, вбачається, що з першого класу виховну функцію здійснювали мама та батько. Батько цікавився навчанням, успіхами дочки, вихованням, відвідував батьківські збори. Часто телефонував вчителеві щодо організаційних питань навчання та позашкільної діяльності. Даний доказ свідчить, що батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_2 з початку навчання, як батьки, разом турбувалися про шкільне життя своєї спільної доньки, що свідчить про взаємні обов`язки один перед одним як подружжя, як батьки які турбуються за свою дитину. - - в матеріалах справи міститься скріншот листування між ОСОБА_2 та сином загиблого ОСОБА_5 – ОСОБА_14 , про те, що 04.12.2024 року йшла мова про бажання спільного проведення та зустріч нового року, про те, що син бажає щоб батько взяв відпустку і всі провели разом свято за місцем проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 
- в копіях документів, про службове розслідування факту загибелі ОСОБА_5 містяться докази про те, що ОСОБА_5 всюди зазначав свою дружину ОСОБА_2 - «Довідка доповіді» начальника штабу ОСОБА_11 вбчається «Інформація про особу», де в графі «Близькі родичі» зазначено – дружина – ОСОБА_2 , м. Біла Церква, київська область; 
- з інформаційної довідки особової справи ОСОБА_5 , наданої військовою частиною НОМЕР_1 , вбачається занесена інформація «Сімейний стан», розлучений, дружина ОСОБА_2 , м. Біла Церква, київська область.
Загиблий ОСОБА_5 постійно вважав своєю дружиною ОСОБА_2 , без заперечно повідомляв всім органам, яких стосується особиста інформацію загиблого повідомляв лише дружину – ОСОБА_2 .
Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки вище переліченим доказам. 
Суд першої інстанції узагальнив – «Посилання позивача на покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , як на докази по справі, не приймаються судом до уваги, як такі, що спростовані в судовому засіданні обставинами, так як свідки підтвердили поодинокі факти перебування ОСОБА_5 за місцем проживання позивача та його допомогу по господарству, участь у вихованні та спілкуванні доньки ОСОБА_8 , та обставини щодо проживання позивача з ОСОБА_5 та ведення ними спільного господарства притаманні подружжю, їм відомі не особисто, а зі слів інших осіб.». 
Апелянт звертає увагу, що свідок ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 є мамою позивачки у своїх показах засвідчила, що її квартира та квартира АДРЕСА_4 в які проживали ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та їх спільна донька знаходяться поруч в одному тамбурі, свідок постійно чула, бачила, бо безпосередньо перебувала в квартирі АДРЕСА_4 часто, що ОСОБА_18 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 разом ходили на прогулянки, купували продукти харчування, ОСОБА_10 і ОСОБА_18 робили ремонтні роботи в квартирі. Такі ж свідчення і надала сусідка з квартири АДРЕСА_5 - ОСОБА_16 , яка також бачила, що ОСОБА_10 і ОСОБА_18 завжди були разом, разом все робили по квартирі, що ОСОБА_10 готував їжу у їх квартирі АДРЕСА_4 , ремонтував пральну машинку. Свідок ОСОБА_17 також підтвердила, що бачила як ОСОБА_10 , ОСОБА_18 та ОСОБА_8 разом прогулювалися, йшли всі разом як дому так і поверталися разом до додому. 
Апелянт звертає увагу на той факт, що якби батько ОСОБА_8 , загинувший ОСОБА_5 лише приймав участь у житті дитини та утримання неповнолітньої ОСОБА_8 , то не потрібно було б перебувати у квартирі разом з своєю дружиною ОСОБА_2 , не потрібно було б придбавати дорого вартісні побутові речі, робити ремонтні роботи в помешканні, купувати побутові товари, придбавати продукти харчування та разом готувати їжу, перераховувати один одному кошти для забезпечення потреб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , відвідувати розважальні заклади разом, проводити час на спільних прогулянках, не зберігати свої особисті речі, зокрема як цивільний так і військовий одяг, оригінали документів, а достатньо було б зустріти свою неповнолітню доньку ОСОБА_8 біля місця її проживання з матір`ю, провести певний час, однак наявні письмові докази, світлини, відеозапис, покази свідків свідчать про наявність у ОСОБА_5 та ОСОБА_2 взаємовідносин притаманних подружжю, а саме тривале спільне проживання позивача з ОСОБА_5 однією сім`єю, наявності у них спільного побуту, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наданні взаємної допомоги, наявності усних домовленостей про виховання донька ОСОБА_8 . 
Судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо належної участі ОСОБА_2 в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Судове засідання призначене на 03 грудня 2025 року о 11-15 год. за участю Позивача ОСОБА_2 за допомогою програмного забезпечення EASYCON, розміщеного за веб-посиланням vkz.court.gov.ua. не відбулось , оскільки секретар судді Кузьміної О.І в телефонному режимі повідомив, що через незрозумілі технічні несправності не мають можливості під`єднати Позивача до відеоконференції. 
Разом з тим, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 січня 2026 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, при цьому в ухвалі зазначено «Позивач в підготовче засідання в режимі відеоконференції не з`явилась , про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило, що не відповідає дійсному процесуальному порядку участі сторони в режимі відеоконференції, яка стороною позивача була дотримана.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 листопада 2025 року клопотання ОСОБА_2 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду – задоволено. 25 лютого 2026 року під час судового засідання в режимі відеоконференції позивача ОСОБА_2 , було періодично чути і видно через особистий технічний засіб, однак судом І інстанції не допущено до участі в судовому засіданні, внаслідок чого позивачка була позбавлена права на правосуддя в цивільному процесі України, що є порушення принципу доступу до суду та позбавлення сторони права на правосуддя, є порушенням ст. 6 «Право на справедливий суд» Європейської конвенції з прав людини.
Апелянт також посилається на те, що під час стадії дослідження доказів по справі судом І інстанції не було дотримано вимог ч. 1 ст. 229 ЦПК України. Суд І інстанції оглядаючи письмові докази не оголосив і не оглянув письмові докази додані до позовної заяви, а саме: копія Витягу з наказу № 4146 від 28.07.2025р., копія рапорту 28.03.2025р. , копія витягу з журналу бойових дій в/ч НОМЕР_1 , копія витягу з наказу № 307 від 29.10.2024р. , копія витягу з наказу № 342 від 03.12.2024р., копія витягу з наказу № 365 від 24.12.2024р., копія довідки-доповіді– де дружина зазначено – ОСОБА_2 , копія витягу з наказу № 17 від 17.01.2025р. , копія витягу з наказу № 87 від 28.03.2025р., копія витягу з наказу № 87 від 28.03.2025р. , копія лікарського свідоцтва про смерть від 06.02.2025р. , копія службової характеристики від 23.12.2024р., копія інформаційної довідки з особової справи ОСОБА_5 де дружина зазначено – ОСОБА_2 , копія ситуаційної схеми , копія довідки форми 5 , копія довідки від 21.10.2022р., копія військового квитка ОСОБА_5 , копія первинної медичної карти ОСОБА_5 , копія посвідчення водія ОСОБА_5 , копія товарних чеків на 5 арк., копія виписки з АТ Універсал Банк від 21.08.2025р. , копія виписки з АТ Універсал Банк від 21.08.2025р. ., копія виписки з АТ Універсал Банк від 21.08.2025р. , копія виписки з АТ Універсал Банк від 21.08.2025р., копія довідки № 94 від 06.08.2025р. , копія характеристики від 19.08.2025р. , копія довідки № 350 від 25.09.2025р. , скріншот екрану мобільного телефону переписки з ОСОБА_19 , скріншот екрану мобільного телефону переписки з ОСОБА_20 , скріншот екрану мобільного телефону переписки з ОСОБА_14 , скріншот екрану мобільного телефону переписки з в/ч НОМЕР_1 , копія перепустки № 117, копія квитанції від 22.07.2024р., копія квитка від 23.07.2024р. , копія ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 28.08.2025р., електронна копія диску з відеозаписом світлин, аудізаписами та відео на 1 диску. 
Лише на прохання представника Позивача було акцентовано увагу на певні документи та їх зміст, що підтверджують, що ОСОБА_5 вважав своєю дружиною – ОСОБА_2 , і які проживали разом без укладення шлюбу. 
Судом І інстанції долучено до матеріалів цивільної справи відзив на позовну заяву Відповідача – ОСОБА_3 від 27.11.2025 р., разом з додатком – свідоцтво про смерть ОСОБА_21 , яке взагалі не має жодного відношення до розгляду даної цивільної справи. 
(2)Позиція інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Мотивувальна частина
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що надані позивачем докази у їх сукупності не підтверджують тривалого спільного проживання позивача з ОСОБА_5 однією сім`єю, наявності у них спільного побуту, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наданні взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо, а свідчать лише про участь ОСОБА_5 у вихованні та утриманні його неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , яка проживає з позивачем.
Встановивши, що позивач не підтвердила належними та допустимими доказами, що вона та ОСОБА_5 , починаючи з 19.01.2021 року по 31.01.2025 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, спільне харчування, придбавали майно для спільного користування, обидва приймали участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, між ними існували усні чи письмові домовленості про порядок користування житловим приміщенням та інші обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Крім того, позивачем не надано доказів перебування позивача та ОСОБА_5 у період з 19.01.2021 року по 31.01.2025 року у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі у відповідності ст. 74 СК України. Посилання позивача на покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , як на докази по справі, не приймаються судом до уваги, як такі, що спростовані в судовому засіданні обставинами, так як свідки підтвердили поодинокі факти перебування ОСОБА_5 за місцем проживання позивача та його допомогу по господарству, участь у вихованні та спілкуванні доньки ОСОБА_8 , та обставини щодо проживання позивача з ОСОБА_5 та ведення ними спільного господарства притаманні подружжю, їм відомі не особисто, а зі слів інших осіб. Посилання позивача на акт КП Білоцерківського міської ради житлово-експлуатаційної контори №1 про засвідчення підписів співвласників (мешканців) щодо факту проживання обстеження №3 від 19.08.2025 року, як на докази по справі, не приймаються судом до уваги, оскільки вказаний акт містять інформацію тільки щодо спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у період з 19.01.2021 року по 31.01.2025 року, яка засвідчена лише з пояснень сусідів та власника квартири, інша інформація, яка б могла підтвердити спільність проживання чоловіка та жінки, як подружжя, у даному акті відсутня.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається: 
Між ОСОБА_5 та ОСОБА_22 08.04.2015 року був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції ту Херсонській області про що зроблений актовий запис №30. Після реєстрації шлюбу прізвище « ОСОБА_23 » змінено на « ОСОБА_24 » ( а.с.15).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого 04.06.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що зроблений актовий запис №104 (а.с.19).
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області №648/949/16-ц від 26.05.2016 року, ухваленого за позовом ОСОБА_6 , шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зареєстрований 08.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №30 розірвано. Рішення набрало законної сили 06.06.2016 року ( а.с.21).
Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_25 », про що свідчить свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_6 виданого 15.12.2017 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області , зроблений актовий запис №129 ( а.с.22).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 виданого повторно 08.02.2025 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ., про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції ту Херсонській області зроблений актовий запис №104.
Відповідно до витягу з сайту «Судова влада» 17.09.2020 року ОСОБА_2 зверталась із позовом до Білозерського районного суду Херсонської області до ОСОБА_5 , третя особа: орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Справа №648/2844/20 (2/648/893/20). Стадія розгляду — 18.09.2020 року повернуто (внаслідок не підписання позовної заяви позивачем).
З ЄДРСР, доступ до якого наявний у суду, вбачається, що у справі № 648/3084/20, рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2021 року задоволено позов ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, позбавлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його дочки – ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Акт №3 про засвідчення підписів співвласників (мешканців) щодо факту проживання містить відомості про засвідчення підписами інформації сумісного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5 у період з 19.01.2021 по 31.01.2025 за адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с.16)
Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_8 виданого повторно 14.02.2025 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), зроблений актовий запис №239 ( а.с.23).
Відповідно до сповіщення №26 виданого ІНФОРМАЦІЯ_11 від 05.02.2025 року на ім`я ОСОБА_26 ( сестри загіблого) на адресу АДРЕСА_6 , її сповістили про загибель ІНФОРМАЦІЯ_4 її брата солдата ОСОБА_5 ( а.с27).
Також до матеріалів справи надані докази служби та загибелі військового ОСОБА_5 під час виконання бойового завдання ( а.с. 28-40).
Довідка Білозерської селищної ради свідчить, що ОСОБА_5 , зареєстрований в АДРЕСА_6 , поховання здійснено 11.02.2025 на Білозерському кладовищі ( а.с.25) 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2025 року (справа № 357/6885/25) заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_26 , ОСОБА_4 , що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без шлюбу - залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику право на звернення до суду з вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в порядку цивільного позовного провадження.
Наведене стало підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в порядку цивільного позовного провадження.
ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту її проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою призначення та отримання нею одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до пункту 1, 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;
У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено: особи, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до п.5 ч.4 якої до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого
2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового
і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»
(у редакції, чинній на дату загибелі ОСОБА_5 ) особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, зазначено, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, провадження № 14-283цс18).
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може достовірно свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини які притаманні подружжю (див. постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, провадження № 61-30273св18, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, провадження № 61-43499св18, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, провадження № 61-13801св21, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20 провадження № 61-1904св22).
Факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших достатніх доказів (див. правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22, провадження № 61-10702св23).
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (див. постанову Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20, провадження № 61-7276св21).
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.
Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
ОСОБА_3 , який є сином загиблого ОСОБА_5 висловлена у суді першої інстанція позиція щодо позовних вимог, у задоволенні яких, просив відмовити, посилаючись на те, що його батько відвідував свою доньку ОСОБА_8 , проте не проживав однією сім`єю з позивачкою, яка не приїхала на поховання ОСОБА_5 , не займалася його похованням, зверталася до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_8 ( а.с.171-172).
Надаючи оцінку сукупності доказів, які містяться у матеріалах справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Беручи до увагу рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2021 року, яким за позовом ОСОБА_2 позбавлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його дочки – ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , слід прийти до висновку, що зазначення в акті про засвідчення підписів щодо факту проживання періоду сумісного проживання з 19.01.2021 року, є суперечливим з урахуванням цього рішення суду, у судовому провадженні якого приймала участь ОСОБА_2 . Також у цьому ж провадженні свідок ОСОБА_15 , яка є матір`ю позивачки надавала покази щодо поведінки ОСОБА_5 відносно доньки та колишньої дружини, які є протилежними показами у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю. Рішення про позбавлення батьківських прав містить посилання на наявність заборгованості по аліментам, які жодного разу не сплачувалися. Наведене надає підстави вважати, що надані позивачкою виписки щодо перерахунку ОСОБА_5 незначних коштів не є безумовним доказом для встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю. Є суперечливими відомості надані ОСОБА_2 у цій справі про участь батька у вихованні дитини, як доказ сумісного проживання, враховуючи, що рішенням Білоцерковської міської ради за №41 від 12 січня 2021 року наводилося, що ОСОБА_5 ухилився від виховання та утримання своєї дитини.
Перелічені в апеляційній скарзі докази на підтвердження позовних вимог не є тими доказами, які беззаперечно підтверджують факт сумісного проживання позивачки з ОСОБА_5 .. Позивачкою не доведено факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не надано доказів, які достовірно свідчать про те що між нею та ОСОБА_5 склались та мали місце усталені відносини які притаманні подружжю після рішення суду від 11 лютого 2021 року про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав для доведення вимог якого ОСОБА_2 доводила протилежні обставини.
За наведених обставин, колегія суддів критично відноситься до доводів позивачки, що дізнавшись про розірвання шлюбу, ОСОБА_5 вжив усіх заходів задля примирення, таким чином вони продовжили проживати спільно у фактичних шлюбних стосунках.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що долучені до позову товарні чеки не свідчать хто придбавав ці речі, відсутні докази про участь ОСОБА_5 у придбанні спільного майна, сплати комунальних послуг, здійснення ремонтних робіт. Апелянтом так і не додано доказу, який би свідчив, що вона не перебуває в іншому шлюбі. Додані до позову скріншоти переписки з сторонніми людьми не свідчать про доведення факту сумісного проживання як чоловіка та дружини, крім того, містять інформацію про наявність документів ( частини) загиблого у його сестри, якій прийшло сповіщення про загибель брата.
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права ( ст. 375 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог, відсутні.
Керуючись ст. ст.367,375, 382 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 14 квітня 2026 року.

Головуючий І.В. Склярська
Судді: Л.П. Воронцова
В.В. Майданік