Єдиний унікальний номер 205/8761/24
Номер провадження2/205/64/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді Терещенко Т.П.,
за участю секретаря судового засідання – Мадьонової Я.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2023 року нею було набуто право власності на домоволодіння – будинок садибного типу з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці за вказаною адресою, з кадастровим номером 1210100000:08:454:0020 площею 0,0682 га. Вказує, що відповідно до рішення Виконкому Дніпропетровської міської ради №1466 від 15 червня 2000 року ОСОБА_3 передано у власність чи у користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідно до листа КП «ДМБТІ» ДМР, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за вказаною адресою містяться відомості про право власності ОСОБА_2 , тобто, не зрозуміло чи дійсно зареєстровано право власності за ОСОБА_3 чи ОСОБА_2 . При цьому, згідно з листа ГУ Держегокадастру у Дніпропетровській області внаслідок пожежі, яка відбулась 04 серпня 2008 року в приміщенні інституту ДП «Дніпроцівільпроект», в якому зберігався місцевий фонд документації з землеустрою Управління земельних ресурсів м. Дніпропетровська, було знищено більшу частину документації із землеустрою разом з документацією Державного реєстру земель, що посвідчують право власності на землю. Зазначає, що вона має право на набуття права власності на вказану земельну ділянку. Оскільки неможливо визначити, хто є власником вищевказаної земельної ділянки, тому вона вимушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку. На підставі викладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:454:0020 площею 0,0682 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також припинити право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку, яке виникло на підставі державного акту серії ДА №031145, який видано на підставі рішення Дніпропетровської міської ради за №1466 від 15 червня 2000 року, та припинити право власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку, яке виникло на підставі договору довічного утримання від 30 грудня 1999 року, який посвідчено Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-4170, зареєстрованим 21 січня 2000 року в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №242 за реєстровим №4.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Від представника Дніпровської міської ради Ревякіної Н.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що земельна ділянка під будинком не була предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна від 18 жовтня 2023 року, а укладаючи вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку позивачка не була позбавлена права з`ясувати правовий режим земельної ділянки під ним. Жодних причин чи наявності перешкод щодо не укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки під житловим будинком з моменту укладання договору купівлі-продажу будинку до моменту пред`явлення позову позивачем не наведено.
16 вересня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача Михайлової О.В. про витребування: у Департаменту по роботі з архівами Дніпровської міської ради документів на підставі яких провадилась реєстрація права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 ; у Першої дніпровської державної нотаріальної контори документів на підставі яких провадилась реєстрація права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а також нотаріальної справи за якою оформлювався договір довічного утримання ОСОБА_3 на ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:454:0020, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. справи згідно з якої оформлювався договір купівлі-продажу, серія та номер: 1043, виданий 18 жовтня 2023 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування у Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області: документів на підставі яких провадилась реєстрація права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 ; нотаріальної справи за якою оформлювався договір довічного утримання ОСОБА_3 на ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оформленого у Першій дніпропетровській державній нотаріальній конторі, а також з Управління архівної справи Дніпровської міської ради документів на підставі яких провадилась реєстрація права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 
05 грудня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача про витребування: у Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області належним чином завірених копій документів на підставі яких провадилась реєстрація права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1210100000:08:454:0020, а саме: копію нотаріальної справи за якою оформлювався договір довічного утримання від 30 грудня 1999 року, посвідчений Першою дніпропетровською нотаріальною конторою, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на вищевказану земельну ділянку; в Управління архівної справи Дніпровської міської ради належним чином завірених копій документів на підставі яких провадилась передача безплатно у приватну власність земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1210100000:08:454:0020, ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 15 червня 2000 року за № 1466.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду по суті.
09 вересня 2025 року ухвалами Новокодацького районного суду міста Дніпра задоволено клопотання представника позивача про витребування у Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії нотаріальної справи щодо оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який укладено 05 червня 2010 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 ; у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. належним чином завіреної копії нотаріальної справи щодо укладання договору дарування нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який укладено 23 січня 2023 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 ; у відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) витяг з актового запису про смерть ОСОБА_3 .
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра 15 жовтня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування у Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії нотаріальної справи щодо оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який укладено 05 червня 2010 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , та посвідчений державним нотаріусом Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Щугаєвою Н.С. (1574), зареєстровано в реєстрі за № 1-415 на офіційному бланку Серії ВМТ №998229.
20 листопада 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра задоволено клопотання представника позивача та закрито провадження в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 з продовженням розгляду цивільної справи в іншій частині позовних вимог до ОСОБА_2 і ДМР.
Від представника позивача ОСОБА_4 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача ДМР Недосвітна С.В. подала до суду заяву, в якій зазначила про невизнання Дніпровською міською радою позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні, а також при винесенні рішення врахувати наданий раніше відзив на позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи у судове засідання не з`явились, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлялись належним чином про день, час та місце розгляду справи, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті суду, однак заперечень суду не надали, про причини неявки суд не повідомили та не надали клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без їх участі.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, заслухавши представників позивача та відповідача ДМР, виходячи зі свого внутрішнього переконання суд дійшов таких висновків.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
В матеріалах справи наявна копія рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1466 від 15 червня 2000 року «Про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська», відповідно до п. 1 та пп. 2.1., 2.2. п 2 якого затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації, передано безоплатно у приватну власність та надано у користування громадянам земельні ділянки у Ленінському районі, згідно з додатком. Відповідно до ст. ст. 56,67 Земельного кодексу України земельні ділянки передаються громадянам у приватну власність та надаються у користування для ведення особистого підсобного господарства, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Також зобов`язано Управління земельних ресурсів міста підготувати державні акти на право приватної власності та постійного користування земельними ділянками та видати їх громадянам, внести відповідні записи у книгу реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність та надано у користування, здійснити відмічення в паспортах факту безоплатної передачі земельних ділянок у приватну власність, внести відповідну інформацію до Державного земельного кадастру міста (т. 1 а. с. 219-220).
З наявного в матеріалах справи додатку – списку громадян, яким передаються у приватну власність та надаються у користування земельні ділянки у Ленінському районі м. Дніпропетровська, до вищевказаного рішення судом встановлено, що в п. 13 зазначено відомості про особу ОСОБА_3 та адресу земельної ділянки: АДРЕСА_1 , а також код земельної ділянки 81123010, загальну площу 0,06817 га, та вказано підставу передачі у приватну власність – рішення виконкому міської ради №95 від 20 січня 2000 року (т. 1 а. с. 221-225).
Відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про право на спадщину за законом, яке 25 травня 1993 року видано державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Вороною В.В. за реєстровим №3-3651, зареєстрованим Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 16 червня 1993 року та записано в реєстрову книгу №242 за реєстровим №4, судом встановлено, що власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (т. 2 а. с. 29-31).
Матеріалами справи підтверджено, що згідно з договору довічного утримання від 30 грудня 1999 року, який було посвідчено державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Ладою І.М., зареєстровано в реєстрі за №2-4170, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали зазначений договір про те, що ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_2 домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташовано на земельній ділянці площею 687 кв.м., яке належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано Другою дніпропетровською держнотконторою 25 травня 1993 року за реєстровим №3-3651, зареєстрованим Дніпропетровським інвентар бюро 16 червня 1993 року за реєстровим номером №242-4 (т. 1 а. с. 232).
Також матеріали справи містять довідку Дніпропетровського державного нотаріального архіву №207405-188 від 30 грудня 1999 року про те, що згідно з Єдиного реєстру заборон власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 та станом на 30 грудня 1999 року під забороною не перебуває (т. 2 а. с. 28).
Судом також встановлено, що згідно з відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради №3714 від 03 квітня 2024 року, в інвентаризаційній справі містяться відомості, що за ОСОБА_3 16 червня 1993 року було проведено реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке видано 25 травня 1993 року Другою дніпропетровською держаною нотаріальною конторою за реєстром №2-2171, однак домоволодіння ОСОБА_3 було відчужене іншій особі на підставі договору довічного утримання від 30 грудня 1999 року, який був зареєстрований у КП «ДМБТІ» 21 січня 2000 року (т. 2 а. с. 83-84).
Крім того, з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті №00054347457 від 23 жовтня 2025 року судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а. с. 170).
Отже, з відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради №390 від 18 січня 2023 року, судом встановлено, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 , містяться відомості про право власності за ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання від 30 грудня 1999 року, посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-4170, зареєстроване 21 січня 2000 року в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №242 за реєстровим №4 (т. 1 а. с. 14).
Також судом встановлено, що 05 червня 2010 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу домоволодіння, який посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С., та зареєстрований у реєстрі за №1-415, відповідно до якого судом встановлено, що ОСОБА_7 продала ОСОБА_5 домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання від 30 грудня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром №2-4170, зареєстроване 21 січня 2000 року в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №242 за реєстровим №4 (т. 2 а. с. 124).
Матеріалами справи також підтверджено, що 23 січня 2023 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 уклали договір дарування, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., та зареєстровано в реєстрі за №64, відповідно до якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_6 домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого 05 червня 2010 року державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. і зареєстрованого в реєстрі за №1-415 (т. 2 а. с. 120-121).
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., зареєстровано в реєстрі за №1043, ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_1 домоволодіння АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0682 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1210100000:08:454:0020 (т. 1 а.с. 9-10).
Однак, у матеріалах справи наявна відповідь Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради №8/7-979 від 08 травня 2024 року з якої вбачається, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відсутня будь-яка інформація щодо державної реєстрації земельної ділянки (кадастровий номер 1210100000:08:454:0020) по АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 15).
Разом з тим, відповідно до листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради №8/7-84 від 24 січня 2024 року судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0682 га по АДРЕСА_1 знаходиться у приватній власності на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 15 червня 2000 року №1466 та Державного акту на землю від 23 серпня 2000 року, номер державної реєстрації ДА 031145 (т. 1 а. с. 16).
З наявної у матеріалах справи інформації Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №29-4-0.110.1-1274/2-24 від 23 лютого 2024 року, судом встановлено, що внаслідок пожежі, яка відбулась 04 серпня 2008 року в приміщенні інституту ДП «Дніпроцивільпроект» за адресою: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 29-А, в якому зберігався місцевий фонд документації із землеустрою Управління земельних ресурсів м. Дніпропетровська, було знищено більшу частину документації із землеустрою разом з документами Державного реєстру земель (книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку), що посвідчують права на землю (т. 1 а. с. 17).
На виконання ухвали суду від 16 вересня 2024 року Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради було також надано відповідь, в якій зазначено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , була передана у приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1466 від 15 червня 2000 року (т. 1 а. с. 165-166).
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Частиною 1, 2 статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі №686/9580/16-ц перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної дол. земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року в справі №910/18560/16).
Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Положеннями вимог ст. 388 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 6 вказаної Конвенції передбачено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що застосування принципу слідування землі за будівлею в цій справі, з урахуванням конкретних її обставин, є визначальним і покликано на визнання заявлених прав позивача на земельну ділянку під належним їй на праві власності житловим будинком, яка нерозривно зв`язана із цим будинком та необхідна для його обслуговування, що повністю ґрунтується на викладених вище нормах Закону.
Відтак, беручи до уваги існування доказів факту надання ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи принцип слідування землі за будівлею, наявні підстави для визнання право власності на вищевказану земельну ділянку за позивачем, яка є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з вимогами ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
При цьому, під час судового розгляду справи не було встановлено підстав для задоволення позовних вимог у частині припинення права власності ОСОБА_2 на вищевказану земельну ділянку, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази набуття нею права власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку, а в частині позовних вимог до ОСОБА_3 було закрито провадження у зв`язку зі смертю відповідача.
Таким чином, підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з викладених вище підстав.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, але в своїй позовній заяві не зазначено, що вона бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідачів, тому сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81-82, 89, 109, 141, 259, 263-265, 268, 273, 282, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:454:0020, площею 0,0682 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .
Відповідач: Дніпровська міська рада, код ЄДРПОУ 26510514, місцезнаходження 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75.
Третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, код ЄДРПОУ: 39835428, місцезнаходження: 49006, м. Дніпро, вул. Філософська, буд. 39-А.

Суддя: Т.П. Терещенко