Справа №591/462/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Клімашевська І.В.	
Номер провадження 33/816/1044/26 	Суддя-доповідач Соколова Н. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

10 квітня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Соколова Н. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/462/26 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Юшкевич Євгенії Юріївни на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 17.02.2026, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
з участю захисника - адвоката Юшкевич Є.Ю.,

установив:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 17.02.2026 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 665,60 грн.
Згідно з постановою, 15.01.2026 о 06:39 год у м.Суми по площі Покровській,2, керував т/з Toyota, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився під відеозапис, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Юшкевич Є.Ю. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення.
В обґрунтовування апеляційних вимог, захисник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги допущені працівниками патрульної поліції порушення при прийняття оскаржуваного рішення. Зокрема, те, що не всі наявні у матеріалах справи відеофрагменти є інформативним та, що із відеозапису не вбачається, що працівник поліції представився або пред`явив службове посвідчення водію, що свідчить про недотримання ним встановленої законом процедури здійснення поліцейських повноважень.
Водночас матеріали справи не містять доказів того, що водія ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про здійснення відеозапису, що свідчить про порушення процедури застосування технічних засобів фіксації та ставить під сумнів допустимість відповідних відеоматеріалів як доказів у справі.
Вказує захисник Юшкевич Є.Ю. і на те, що відеозапис, доданий до протоколу, містить суперечності щодо фактичних підстав направлення водія на огляд на стан сп`яніння.
Крім того, поліцейськими не було дотримано порядку огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння. Так, у протоколі серії ЕПР1 № 567032 від 15.01.2026 поліцейським Фроловим П. зазначені такі ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 : запах алкоголю з порожнини рота; тремтіння пальців рук; млява мова.
Разом з тим, відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, долучений до матеріалів справи, спростовує зазначені твердження, оскільки на відео відсутні будь-які візуальні прояви тремтіння пальців рук у ОСОБА_1 , його мова доволі чітка, логічна та послідовна, а поведінка є спокійною та абсолютно адекватною.
Адвокат вважає, що у даній справі об`єктивні ознаки сп`яніння відсутні, а всі ознаки, зазначені в протоколі, вигадані, мають формальний, шаблонний характер і не підтверджені доказами.
Зупиняючи транспортний засіб з «військовими номерами», поліцейські не звернули уваги на те, що ОСОБА_1 поспішав на військову нараду, що можна розцінювати як перешкоджання виконанню обов`язків військової служби.
До того ж, апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 самостійно звернувся до медичного закладу - КНП Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» та пройшов медичний огляд, у результаті якого було складено Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння, в якому зазначено, що ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено.
Хоча огляд і було проведено через певний проміжок часу після складання протоколу ЕПР1 № 567032, але він підтверджує відсутність стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 15.01.2026 та відсутність наміру ухилятися від встановлення істини.
Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, доводи захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Юшкевич Є.Ю., яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, суддя апеляційного суду дійшов наступних висновків.
У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
На думку апеляційного суду, розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, суддею суду першої інстанції було встановлено з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, а саме: протоколу про адміністративне від 15.01.2026 серії ЕПР1 №567032 (а.с. 1); акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився (а.с. 4); відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , у якого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, проте останній відмовився проходити огляд як на місці зупинки, так і найближчому закладі охорони здоров`я (а.с. 8).
Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поза розумним сумнівом.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що відеозаписи події правопорушення є об`єктивними доказами у справі і не залежать від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою певних подій, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських, у тому числі і щодо забезпечення ними можливості проходження водієм огляду на стан сп`яніння. 
Наявний у матеріалах справи відеозапис, який було враховано суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, було переглянуто і апеляційним судом, і саме його даними підтверджується факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення, який маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду як на місці, так і в медичному закладі.
Що стосується недопустимості як доказу наведеного вище відеозапису через неінформативність відео фрагментів, то апеляційний суд вважає, що ці відеозаписи містять усі суттєві обставини, що підлягають з`ясуванню і встановленню під час розгляду справи в суді, а із самих відеозаписів є очевидним, що вони здійснювалися поліцейськими, які оформлювали матеріали справи про адміністративне правопорушення, а той факт, що зафіксовані на них події за участю водія ОСОБА_1 реально мали місце та стосуються саме цієї справи, ніким не оспорюється.
Ті факти, що із відеозапису не вбачається, що працівник поліції представився або пред`явив службове посвідчення водію, а також, що водія ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про здійснення відеозапису, можливо і мали місце, однак вони жодним чином не впливають на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що працівниками поліції у ОСОБА_1 не були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, то апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема положень Кодексу України про адміністративні правопорушення та підзаконних нормативно-правових актів, працівник поліції має право вимагати від водія проходження огляду на стан сп`яніння у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що такий водій перебуває у стані сп`яніння. При цьому такі підстави можуть встановлюватися як безпосередньо під час спілкування з водієм, так і з урахуванням усієї сукупності обставин, зафіксованих у відповідних матеріалах справи, у тому числі за допомогою технічних засобів відеофіксації.
З наявних у справі доказів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту працівника поліції, вбачається, що у водія були виявлені характерні ознаки сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, тремтіння пальців рук), що і стало підставою для пред`явлення законної вимоги пройти відповідний огляд.
Крім того, закон не ставить обов`язок водія пройти огляд у залежність від того, чи були йому в повному обсязі та в конкретній формі озвучені всі ознаки сп`яніння. У разі висловлення працівником поліції вимоги пройти огляд на стан сп`яніння водій зобов`язаний її виконати або ж діяти у спосіб, передбачений законом, зокрема погодитися на проведення огляду в закладі охорони здоров`я.
Отже, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння за наявності законної вимоги працівника поліції сама по собі утворює склад адміністративного правопорушення, незалежно від суб`єктивної оцінки водієм обґрунтованості такої вимоги.
За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Не заслуговують на увагу й тверджень апелянта про те, що ОСОБА_1 , а проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння можна розцінювати як перешкоджання виконанню обов`язків військової служби.
Так, відповідно до ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Однак, як було встановлено, у даному випадку ОСОБА_1 був зупинений в м. Суми з ознаками алкогольного сп`яніння, тобто поза межами території будь-якої військової частини, тому поліцейські не мали підстав проігнорувати вимоги ст. 130 КУпАП, хоча їм і було повідомлено водієм, що він поспішає на військову нараду.
Також апеляційний суд зазначає, що доставку водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, забезпечує поліцейський не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, з метою забезпечення достовірності результатів огляду (п. 9 розділу II Інструкції), тому результати проходження водієм самостійно огляду на стан алкогольного сп`яніння 15.01.2026 об 11:15 прямо суперечить визначеній законом процедурі і не можуть бути прийнятими до уваги апеляційним судом. При цьому участь поліцейського при проходженні водієм огляду в закладі охорони здоров`я є обов`язковою, що також не було дотримано ОСОБА_1 .
Інших доводів, які б вказували на безпідставність складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, в апеляційній скарзі захисника не наведено і під час апеляційного перегляду обставин, за яких дана справа підлягала б закриттю, про що просить захисник, встановлено не було.
Здійснене апеляційним судом дослідження зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин.
Апеляційний суд вважає, що вказана справа була розглянута суддею суду першої інстанції повно, всебічно, об`єктивно, з наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказів, а висновок щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 17.02.2026 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката Юшкевич Євгенії Юріївни на цю постанову без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  Н. О. Соколова