КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2026 року м.Київ №320/46750/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «МАТЮШІ» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «МАТЮШІ» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення, винесені відповідачем від 27.06.2025 № 0291960712, № 0291950712, № 0291940712, № 0291910712.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що підприємство не погоджується з повідомленнями-рішеннями та вважає, винесені податкові-повідомлення рішення є таким, що суперечить законодавству, а тому є необґрунтованими, протиправними і такими, що підлягають скасуванню. Звертає увагу, що є безпідставними висновки відповідача про необхідність додаткової сплати ПДВ за перевиставлену вартість електроенергії лише через відсутність окремої номенклатури щодо перевиставлення електроенергії в податкових накладних, складених та зареєстрованих в ЄРПН за результатами надання коров`ячої ферми в оренду. 
Також, зазначає, що займається вирощуванням сільськогосподарських культур. Через несприятливі погодні умови засіяний озимий ріпак загинув в березні 2020 року; позивач, як справний платник податків, визнав частину витрат, понесених на засіювання ріпака, такими що не використовувались в господарській діяльності та донарахував ПДВ за підпунктом «г» пункту 198.5 Податкового кодексу. Іншу частину витрат, які нерозривно були пов`язані з підготовкою ґрунту й не потребували додаткових вкладень перед наступним засіювання кукурудзи замість ріпака, відніс на витрат, що безпосередньо були понесені для вирощування кукурудзи 2020 року; у подальшому кукурудза 2020 року була успішно продана. Вартість проданої кукурудзи 2020 року була суттєво більшою, ніж витрати на вирощування; Відповідач же безпідставно вважає, що навіть часткове віднесення витрат, понесених під час вирощування озимного ріпака , не можуть бути перенесеними до витрат в ході вирощування кукурудзи; порядок же перенесення витрат у разі загибелі однієї зернової культури на витрати, пов?язані з вирощуванням іншої, неодноразово був досліджений судами, зокрема у постанові Верховного Суду від 31.05.2023 у справі №808/325/172 та індивідуальною податковою консультацією ДПС України від 12.06.2020 №2407/6/99-00-05-06-02-06/ІПК, що було проігноровано Відповідачем.
Також звертає увагу, що з огляду на відсутність встановленого строку на подання повідомлень щодо об`єктів, в даному випадку земельних ділянок, права на які у позивача виникли до набрання чинності Податковим кодексом України та Порядку обліку платників податків і зборів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588 (далі - Порядок № 1588), та, враховуючи, що на момент проведення перевірки позивачем подані повідомлення за формою № 20-ОПП, підстави для притягнення позивача до відповідальності на підставі пункту 117.1 статті 117 Податкового кодексу України щодо таких земельних ділянок, відсутні.
Згідно з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Протокольною ухвалою суду від 11.11.2025 закрито підготовче засідання та розпочато судовий розгляд справи по суті.
Протокольною ухвалою від 28.01.2026 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.
Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував та зазначив, що оскаржувані рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у відповідному акті перевірки та наданому суду відзиві на позовну заяву. 
Розглянувши подані представниками сторін документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі підпункту 19№.1.1 пункту 19№ статті 19№, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82, підпункту 69.35І пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, пункту 2 частини 1 статті 13, підпункту 9І? пункту 9 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2025 рік, на підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 28.03.2025 №1276-п проведене документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «МАТЮШІ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2018 по 31.12.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування – за період з 01.07.2018 по 31.12.2024, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки, наведеного у додатку №1 до акта перевірки, який є його невід`ємною частиною. 
12.05.2025 року Головним управлінням ДПС у Київській області було складено Акт про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Агрофірма «МАТЮШІ» №24217/10-36-07-12/03755348, в якому встановлено порушення:
1) пп. б) п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп. г) п. 198.5 ст. 198, п.199.1 - 199.5 ст.199 ПКУ в результаті заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17) (позитивне значення) на загальну суму 1 700 892 грн., в тому числі: січень 2020 в сумі 30570 грн., березень 2020 в сумі 195457 грн., квітень 2020 в сумі 104016 грн., червень 2020 в сумі 7914 грн., серпень 2020 в сумі 4325 грн., вересень 2020 в сумі 97727 грн., жовтень 2020 в сумі 17347 грн., грудень 2020 в сумі 70975 грн., січень 2021 в сумі 14307 грн., вересень 2021 в сумі 283621 грн., жовтень 2021 в сумі 40260 грн., грудень 2021 в сумі 107423 грн., січень 2022 в сумі 70879 грн., травень 2022 в сумі 19745 грн., січень 2024 в сумі 588429 грн., лютий 2024 в сумі 51897 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) станом на 31.12.2024 року в сумі 938973 грн. 
2) ???пп. г) п. 198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПКУ в результаті не складання в електронній формі та реєстрації податкових накладних з податку на додану вартість за січень 2020 -грудень 2024 років на загальну суму ПДВ 2869662 грн., в тому числі: за січень 2020 - грудень 2024 років. ???
3) п. 63.3 ст. 63 ПКУ та п. 8.4 розд. VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 із змінами та доповненнями в результаті не повідомлення про всі об`єкти (298 об`єктів) оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків. 
4) ???п.п.14.1.180 ст.14, п.51.1 ст.51, п.176.2 «б» ст.176 ПКУ від 02.12.2010р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями), п.3.2, п.3.3, п.3.4, п.3.5 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь, фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.12.2020 №773). 
5) пп.168.1.1 п.168.1 ст. 168, пп.164.2.17 «е» п.164.2 п.164.5 ст.164, п.167.1 ст. 167, п.173.1 ст.173 ПКУ, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму - 53172,88 грн., в тому числі, у лютому 2019р. на суму 5263,91 грн., у квітні 2022р. на суму 30215,63 грн., у липні 2021р. на суму 17693,34грн. 6. г. 168.1.1 п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168, пп.164.2.17 «е» п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, п.173.1 ст.173, п.п.170.1.2 п.170.1 ст.170, п.16№ підрозділу 10 розділу XX, ПКУ, що призвело до заниження податкового зобов?язання з військового збору на загальну суму 3633,48 грн., в тому числі, за квітень 2020 р. - 2064,74 грн., за липень 2021 р. - 1209,05 грн., за лютий 2019 р. - 359,70 грн.
Не погодившись з висновками акту перевірки Товариством подано заперечення до контролюючого органу, та додаткові пояснення до заперечень разом із доказами, які були направлені засобами поштового зв`язку. 
Розглянувши вказані заперечення ГУ ДПС у Київській області прийнято рішення та частково змінено висновки акта перевірки від 12.05.2025 №24217/10-36-07-12, а саме: п.3.1.3.3 та п. 4 на сторінках 42 та 75 акта перевірки, а саме:
1) сторінка 42: Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість (визначення суми податку, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.07.2018 по 31.12.2024 встановлено заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17) (позитивне значення) на загальну суму 1700 892 грн., в тому числі : січень 2020 в сумі 30570 грн., березень 2020 в сумі 195457 грн., квітень 2020 в сумі 104016 грн., червень 2020 в сумі 7914 грн., серпень 2020 в сумі 4325 грн., вересень 2020 в сумі 97727 грн., жовтень 2020 в сумі 17347 грн., грудень 2020 в сумі 70975 грн., січень 2021 в сумі 14307 грн., вересень 2021 в сумі 283621 грн., жовтень 2021 в сумі 40260 грн., грудень 2021 в сумі 107423 грн., січень 2022 в сумі 70879 грн., травень 2022 в сумі 19745 грн., січень 2024 в сумі 588429 грн., лютий 2024 в сумі 51897 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) станом на 31.12.2024 року в сумі 938973 гривень. 
необхідно замінити на: Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість (визначення суми податку, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.07.2018 по 31.12.2024 встановлено заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17) (позитивне значення) на загальну суму 2 042 194 грн., в тому числі : січень 2020 в сумі 30570 грн., березень 2020 в сумі 195457 грн., квітень 2020 в сумі 104016 грн., червень 2020 в сумі 7914 грн., серпень 2020 в сумі 4325 грн., вересень 2020 в сумі 97721 грн., жовтень 2020 в сумі 17347 грн., грудень 2020 в сумі 70975 грн., січень 2021 в сумі 14307 грн., вересень 2021 в сумі 283621 грн., жовтень 2021 в сумі 40260 грн., грудень 2021 в сумі 107423 грн, січень 2022 в сумі 70879 грн., травень 2022 в сумі 19745 грн., грудень 2023 в сумі 78581 грн., січень 2024 в 847150 грн., лютий 2024 в сумі 51897 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) станом на 31.12.2024 року в сумі 827467 гривень. 
п.199.1 -199.5 ст. 199 ПКУ в результаті сторінка 75: як було пп. б) п.185.1ст.185, п.187.1 ст.187, пп. г) п. 198.5 ст. 198, заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17) (позитивне значення) на загальну суму 1700 892 грн., в тому числі : січень 2020 в сумі 30570 грн., березень 2020 в сумі 195457 грн., квітень 2020 в сумі 104016 грн., червень 2020 в сумі 7914 грн., серпень 2020 в сумі 4325 грн., вересень 2020 в сумі 97727 грн., жовтень 2020 в сумі 17347 грн., грудень 2020 в сумі 70975 грн., січень 2021 в сумі 14307 грн., вересень 2021 в сумі 283621 грн., жовтень 2021 в сумі 40260 грн., грудень 2021 в сумі 107423 грн., січень 2022 в сумі 70879 грн., травень 2022 в сумі 19745 грн., січень 2024 в сумі 588429 грн., лютий 2024 в сумі 51897 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) станом на 31.12.2024 року в сумі 938973 грн. 
необхідно замінити на пп. б) п.185.1ст.185, п.187.1 ст.187, пп. г) п. 198.5 ст. 198, п.199.1 -199.5 ст.199 ПКУ в результаті заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17) (позитивне значення) на загальну суму 2 042 194 грн., в тому числі : січень 2020 в сумі 30570 грн., березень 2020 в сумі 195457 грн., квітень 2020 в сумі 104016 грн., червень 2020 в сумі 7914 грн., серпень 2020 в сумі 4325 грн., вересень 2020 в сумі 97727 грн., жовтень 2020 в сумі 17347 грн., грудень 2020 в сумі 70975 грн., січень 2021 в сумі 14307 грн., вересень 2021 в сумі 283621 грн., жовтень 2021 в сумі 40260 грн., грудень 2021 в сумі 107423 грн., січень 2022 в сумі 70879 грн., травень 2022 в сумі 19745 грн., грудень 2023 в сумі 78581 грн., січень 2024 в сумі 847150 грн., лютий 2024 в сумі 51897 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19,1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) станом на 31.12.2024 року в сумі 827467 гривень.
2) Інші висновки, викладені в акті перевірки від 12.05.2025 року №24217/10-36-07-12/03755348 є обґрунтованими та залишено без змін, а заперечення залишено без задоволення.
На підставі висновків акта перевірки від 12.05.2025 року №24217/10-36-07-12/03755348 та зі врахуванням розгляду заперечень ГУ ДПС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.06.2025:
- №0291960712, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2 484 145 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 441 951 грн.;
- №0291940712, яким застосовано штрафні санкції за платежем податок на додану вартість на суму 865 207 грн.;
- №0291950712, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 827 468 грн.;
- №0291910712, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 303 960 грн. за несвоєчасне повідомлення за неповідомлення за формою 20-ОПП про всі об`єкти оподаткування і об`єкти пов`язані з оподатковуванням за основним місцем обліку в кількості 298 об`єктів, в тому числі несвоєчасно повідомлено про 77 об`єктів. 
Позивачем подано до Державної податкової служби України скаргу від 08.07.2025 на вказані податкові повідомлення-рішення.
Рішенням Державної податкової служби України від 04.09.2025 №25767/6/99-00-06-01-01-06 залишено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «МАТЮШІ» без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправним та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходив із такого.
Відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
У підпункті 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 ПК України зазначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
У відповідності до пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
За нормами пункту 77.6 цієї ж статті допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
За правилами пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (пункт 77.9).
Відповідно до усталених висновків Верховного Суду, зокрема, які містяться і у пункті 47 постанови від 27.11.2023р. у справі №420/11790/22, вказано, що оцінка правомірності призначення і проведення перевірки надається під час розгляду справи про скасування податкового повідомлення-рішення. При цьому, у випадку встановлення допущення контролюючим органом істотних порушень під час призначення і проведення перевірки, які тягнуть за собою протиправність прийнятого рішення контролюючого органу, такі висновки можуть бути самостійною підставою для задоволення позову і скасування такого рішення.
Застосовними у цій справі також є висновки Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Відтак, із наведеного слідує, що допущене контролюючим органом кожне порушення процедури призначення і проведення перевірки, яке заявлене в межах конкретної справи, оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності».
Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.
Як вбачається із матеріалів справи контролюючим органом було проведено документальну планову виїзну перевірку, та доводів позивача щодо процедурних питань проведення (прийняття наказу, його вручення, строків проведення самої перевірки тощо) перевірки матеріали справи не містять.
Щодо встановлених контролюючим органом порушень ТОВ «Агрофірма «МАТЮШІ» вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України за період з 01.07.2018 по 31.12.2024 заниження податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 2 639 865 грн., суд зазначає таке.
Так, перевіркою встановлено, що згідно договору оренди нежитлового приміщення від 16.05.2019 ТОВ «Агрофірма «МАТЮШІ» (орендодавець) укладено договір оренди нежитлового приміщення з ТОВ «Ресіліент Матюші» (орендар). Відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується надати орендарю у тимчасове платне користування нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: 09151, Київська область, Білоцерківський район, с. Матюші, вул. Ярослава Мудрого, 65, а саме: телятник №9 літ. «В», загальна площа 1788,6 кв.м.; корівник №11, літ. «З», загальна площа 1306,4 кв. м.; корівник №6, літ. «Л», загальна площа 905,9 кв. м.; родільне відділення (ферма), літ. «Н», загальна площа 1232,1 кв. м.; корівник №2, літ. «Р», загальна площа 823,1 кв. м.; корівник №1, літ. «С», загальна площа 1691,5 кв. м. Загальна площа орендованих приміщень складає 7747,6 кв. м. 
Відповідно до пункту 4 Договору за користування приміщенням Орендар сплачує орендодавцеві щомісячно орендну плату у розмірі 42 855,00 грн. Орендна плата перераховується орендарем на підставі підписаного сторонами акту наданих послуг за місяць у безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця. Акти наданих послуг надаються орендарю в кінці розрахункового місяця. Орендна плата сплачується по перерахунку на розрахунковий рахунок орендодавця. Вартість всіх наданих комунальних послуг, використаної електроенергії сплачується орендодавцем.
Сторонами не заперечується, що у процесі використання орендованих приміщень (коров`ячої ферми) орендарем споживалися комунальні послуги, у тому числі електроенергія.
У свою чергу, електроенергія постачалася на ферму відповідно до договорів укладених між орендодавцем (ТОВ «Агрофірма «МАТЮШІ») та з ПрАТ «КИЇВОБЛЕНЕРГО», ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК», ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» та ТОВ «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ».
Отже, у контрагента ТОВ «Ресіліент Матюші» не було прямих договорів з надавачами електроенергії. Відповідно вартість електроенергії сплачувалась за лічильниками постачальникам електроенергії й, у подальшому, щомісяця перевиставлялась на контрагента разом з вартістю орендної плати. 
Вартість перевиставленої електроенергії разом з вартістю орендної плати обкладалась ПДВ, що прямо зазначено в актах наданих послуг, а також деталізовано у розрахунках до актів надання послуг. 
Разом з цим, в Акті перевірки контролюючий орган дійшов до висновків про заниження суми податкових зобов?язань з ПДВ за операціями зі здачі в оренду нерухомого майна позивачем своєму контрагентові ТОВ «Ресіліент Матюші». На думку перевіряючих позивач має повторно сплатити вартість ПДВ через врахування вартості перевиставленої електроенергії одразу у вартості орендної плати, замість зазначення окремої номенклатури у податкових накладних. 
Суд погоджується із доводами позивача про те, що вказані висновки контролюючого органу фактично призводять до подвійного оподаткування, та зазначає таке.
Так, пункту 1.2.13 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 №312, передбачено, що: 
« 1.2.13. У разі надання електроустановки або її частини за умови, що передане устаткування забезпечує завершений функціональний цикл (виробництво / передачу / розподіл / споживання електричної енергії), іншому суб?єкту за договором оренди, лізингу, доступу до інфраструктури тощо та обумовлення таким договором передачі цьому суб`єкту відповідних повноважень щодо врегулювання договірних відносин з учасниками роздрібного ринку щодо електрозабезпечення наданої електроустановки або її частини між зазначеним суб`єктом та відповідними учасниками роздрібного ринку мають бути укладені відповідні договори згідно з вимогами цих Правил. Якщо надане устаткування не забезпечує завершений функціональний цикл (виробництво/передачу/розподіл/споживання електричної енергії) або зазначені повноваження відповідними договорами не надані, передбачені цими Правилами договори укладаються з власником (балансоутримувачем) електроустановки, а умови компенсації витрат власника (балансоутримувача) на електрозабезпечення вказаного устаткування мають бути передбачені в договорі оренди, лізингу, доступу до інфраструктури тощо». 
Вказане встановлює, що для цілей безпосередньої оплати вартості спожитої електроенергії орендарем, останньому має бути (1) додатково в оренду передано електроустаткування, (2) а після передачі орендар має додатково укласти договір з надавачами електроенергії. 
Ані першого, ані другого у ТОВ «Ресіліент Матюші» не було. Відповідно, умовами договору від 16.01.2019 було закріплено, що: « 4.3. Вартість всіх наданих комунальних послуг, використаної електроенергії сплачується Орендодавцем». 
Отже, з урахуванням фактичної неможливості внесення вартості самим орендарем вартість електроенергії сплачувалась позивачем як орендодавцем та перевиставлялась орендарю разом з вартістю орендної плати. 
Вартість оренди була фіксованою та становила 83 407,56 грн (в період січня - квітня 2020 року) та 130 170, 72 грн (в період травня 2020 року - грудня 2024 року), що відповідало нормам статті 286 Господарського кодексу (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 188.1 Податкового кодексу, який регулює порядок визначення бази оподаткування ПДВ: «До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв?язку з компенсацією вартості товарів/послуг». 
На виконання вимог податкового законодавства, до фіксованої вартості оренди позивач додавав вартість сплаченої електроенергії за коров?ячу ферму, яка щомісячно перевиставлялась контрагентові ТОВ «Ресіліент Матюші» з ПДВ. Вказане деталізувалось у розрахунках до актів надання послуг (оренди).
Так, підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 розділу ПКУ визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. 
Складовою частиною господарської діяльності з нерухомим майном є як придбання власником такого майна певних товарів та отримання ряду послуг, пов`язаних з необхідністю утримання такого майна, сплата податків, пов`язаних з рухомим/нерухомим майном, зокрема таких як земельний податок, податок на нерухоме майно, так і перенесення вартості таких витрат на вартість готової продукції чи послуг, в тому числі і формування з урахуванням таких витрат розміру орендної плати за рухоме/нерухоме майно. 
Отже, у вартості орендної плати за рухоме/нерухоме майно орендар має здійснювати економічне відшкодування (компенсацію) всіх елементів витрат, пов?язаних з послугами з надання майна в оренду, у тому числі й таких складових, як спожитих орендарями комунальних послуг».
У вартості орендної плати за рухоме/нерухоме майно орендар має здійснювати економічне відшкодування (компенсацію) всіх елементів витрат, пов?язаних з послугами з надання майна в оренду. 
Якщо орендар самостійно не укладає договори на споживання комунальних та інших експлуатаційних послуг з їх безпосередніми постачальниками, а здійснює відшкодування (компенсацію) орендодавцю витрат на їх оплату, то кошти, що отримуються від такого орендаря як відшкодування (компенсація) таких витрат, передбачених договором оренди, включаються орендодавцем (крім бюджетної установи) до бази оподаткування пдв у загальновстановленому порядку, оскільки є складовою частиною вартості послуг з надання в оренду нерухомого майна. 
Суми ПДВ, сплачені у складі отриманих від постачальника комунальних послуг та інших експлуатаційних витрат, орендодавець відносить до складу податкового кредиту за умови наявності складених та зареєстрованих в ЄРІПІ податкових накладних (або документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 розділу V ПКУ).
Податкова накладна складається орендодавцем на всю суму плати, яка включає в себе відшкодування (компенсацію) витрат, пов?язаних з утриманням та обслуговуванням такої частини приміщення (у тому числі й таких складових як (комунальні послуги та інше).
Крім того, з урахуванням статті 9 Закону України «Про ринок електричної енергії»: « 1. Господарська діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, розподілу електричної енергії малими системами розподілу, постачання електричної енергії споживачам, зберігання енергії, агрегації, рейдерська діяльність, здійснення функцій оператора ринку та гарантованого покупця провадяться на ринку електричної енергії, за умови отримання відповідної ліцензії, якщо інше не передбачено цим Законом». 
Отже, для ведення господарської діяльності з постачання електроенергії позивач зобов`язаний отримати відповідну ліцензію. Сторонами не заперечується, а актом перевірки встановлено, що у Позивача відсутня будь-яка ліцензія, що підтверджує відсутність можливості постачання електроенергії споживачам, у тому числі й орендарю.
Порядок заповнення податкової накладної, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 чітко вказує, що в табличній частині податкової накладної може бути зазначена лише назва товару чи послуг, що постачається платником податку. 
Зокрема, відповідно до пункту 16 вказаного Порядку: « 16. Таблична частина податкової накладної складається з двох розділів: А і Б. До розділу Б податкової накладної вносяться дані у розрізі опису (номенклатури) постачання товарів/послуг, а саме: 1) до графи 2 - опис (номенклатура) товарів/послуг постачальника (продавця)». 
Отже, аналізуючи зазначене вбачається, що опис не може містити послуги надані третіми особами. Тобто, в номенклатурі опис щодо постачання електроенергії може бути використаний лише безпосередньо постачальниками такої електроенергії, а саме: ПрАТ «КИЇВОБЛЕНЕРГО», ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК», ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» та ТОВ «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ», але не позивачем. 
Таким чином, податкова накладна за операцією з постачання послуг з оренди нерухомого майна складається платником податку виходячи з усієї вартості орендної плати, яка має складатися з усіх елементів витрат, пов?язаних з послугами з надання такого майна в оренду, у тому числі витрат на оплату комунальних послуг (електроенергії, газу, тощо).
Отже, ТОВ «Агрофірма «МАТЮШІ» не є постачальником послуг з електроенергії та не має відповідної ліцензії, що нівелює можливість використання окремої номенклатури з перевиставлення електроенергії під час складання податкових накладних.
На виконання вимог Порядку заповнення податкової накладної, Позивач використовував в частині податкових накладних дві однойменних назву опису послуги, а саме «орендна плата за приміщення», але вартість була поділена на фактичну вартість орендної плати та вартість перевиставленої електроенергії.
Щомісяця вартість електроенергії вираховувалась з загальної вартості спожитої електроенергії в цілісному немайновому комплексі на підставі показань лічильників та тарифу, застосованого електропостачальниками за договором. 
Так, ТОВ «Ресіліент Матюші» щомісячно здійснювало оплату орендної плати на користь позивача, як вже зазначалось у вартість оренди в суму платежу також ходила й вартість спожитої електроенергії у відповідному місяці. 
Оскільки облікові рахунки за електроенергію були оформлені на позивача, відповідно всі акти обліку спожитої електроенергії (як активної, так і реактивної) формувалися на ім?я позивача. У зазначених актах фіксувалася загальна кількість спожитої електричної енергії — як тієї, яку використав саме позивач, так і тієї, що була спожита ТОВ «Ресіліент Матюші», що було зафіксовано лічильниками обліку спожитої електроенергії.
Проте, як вбачається із акта перевірки контролюючим органом не було взято до уваги вказані розрахунки, які підтверджують фактичну вартість електроенергії спожитої орендарем.
Як вбачається із податкового повідомлення-рішення контролюючим органом встановлено: компенсація спожитої електроенергії в рамках договору оренди є господарською діяльністю. Така номенклатура, як компенсація спожитої електроенергії в рамках зазначеного договору оренди не відображена як в вищевказаних актах наданих послуг, так і в податкових накладних». 
Тобто, з урахуванням позиції відповідача, останній не спростовує, що електроенергія була перевиставлена. Єдиною підставою для встановлення будь-яких порушень - є відсутність окремо вказаної номенклатури «електроенергія у податкових накладних. 
Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 120-1 Податкового кодексу, помилки у номенклатурі не є підставою для донарахування штрафних санкції. Так, вказаним пунктом встановлено, що: « 120-1.1. Порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов?язок щодо такої реєстрації, штрафу...». 
Разом з цим, позивачем було своєчасно зареєстровані всі податкові накладні, що пов?язані з договірними відносинами оренди коров?ячої ферми контрагентом ТОВ «Ресілієнт Матюші», що не заперечується відповідачем. Будь-які технічні недоліки податкових накладних не можуть бути підставою для застосування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної, яка фактично була зареєстрована своєчасно.
Щодо висновків контролюючого органу про порушення ТОВ «Агрофірма «МАТЮШІ» підпункту г) пункту 198.5 статті 198 ПК України в частині заниження податку на додану вартість через врахування частини витрат від знищеного озимого ріпака 2020 року на витрати кукурудзи 2020 року, якою було пересіяне поле, замість списання таких витрат та донарахування податку на додану вартість, суд зазначає наступне.
Згідно даних бухгалтерського обліку по рахунку 231 «Вирощування озимого ріпаку 2020 рік» за 2020 рік по вирощуванню озимого рипаку понесені витрати на загальну суму 3859186,13 грн., в тому числі витрати минулого року (2019 рік) в сумі 3369294,06 грн. та витрати поточного року (2020 рік) в сумі 489892,07 грн. 
Згідно акту обстеження та списання загиблих посівів озимого ріпаку врожаю 2020 р. від 30.03.2020 в результаті поворотних заморозків в березні 2020 року загинуло 234 га озимого ріпаку урожаю 2020 року. Відновленню не підлягають наступні витрати: насіння ріпаку на суму 268506,0 грн., гербіциди на суму 306891,0 грн., ПММ на суму 188898,53 грн., послуги по внесенню ЗЗР на суму 48750,0 грн., послуги по посіву на суму 253500,0 грн., послуги культивації на суму 83333,30 грн. 
Прийнято рішення: витрати в сумі 1149 878,83 грн. списати на рахунок 977 «Інші витрати звичайної діяльності». 
В бухгалтерському обліку вказана операція відображена Дт 977 «Інші витрати звичайної діяльності» Кт 231 «Вирощування озимого ріпаку 2020 рік» в сумі 1149 878,83 грн.
Нараховано податкові зобов`язання з ПДВ в сумі 229975,77 грн., податкова накладна №38 від 31.03.2020 року, зареєстровано в ЄРПН 13.04.2020 реєстраційний номер №9077790684. 
Суму витрат 2709307,30 грн., понесених при вирощуванні ріпаку перенесено на Дт 231 «Вирощування кукурудзи на зерно», в тому числі : загальновиробничі витрати минулого року в сумі 1774554,76 грн., загальновиробничі витрати поточного року в сумі 489892,07 грн., ЗЗР в сумі 29433,69 грн., мінеральні добрива в сумі 415426,78 грн. 
Відсоток матеріальної частини витрат в загальновиробничих витрат складає 31%, що становить 701979 грн. 
Контролюючим органом зроблено висновки, що ТОВ Агрофірма «Матюші» не нараховані податкові зобов`язання з ПДВ на суму : (1146839,47 грн. х 20% ) = 229367,90 грн.
В Акті первіряючі посилаються на те, що у разі списання загиблих посівів витрати на їх вирощування, не можуть вважатися такими, що пов`язані з господарською діяльністю. Тому в податковому періоді, коли відбудеться таке списання, відповідно до п. 198.5 Кодексу, господарству потрібно нарахувати податкові зобов`язання за товари/послуги, які були придбані для вирощування загиблих посівів та ПДВ із вартості яких було включено до податкового кредиту. При цьому база оподаткування визначається виходячи із ціни придбання таких товарів.
Вирощування сільгоспкультур, які загинули (озимий ріпак), не спрямоване на отримання доходу, а тому така діяльність не визнається господарською відповідно до підпункту 14.1.36 статті 14 ПКУ «господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами». 
Отже, перевіряючі дійшли висновку, що сільгосппідприємство повинно нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПКУ за товарами/послугами, необоротними активами, які були використані при вирощуванні посівів.
Однак суд не погоджується з такими доводами податкового органу, адже фактичне отримання доходу не може вважатись основним критерієм для віднесення понесених платником податків витрат до витрат, що вважаються здійсненими в межах господарської діяльності. Підприємницька діяльність, зокрема у сільськогосподарській сфері, пов`язана з певними ризиками, в тому числі, втрати посівів з об`єктивних причин, що не залежать від волі платника податків (зокрема, несприятливих погодних умов). Відтак, витрати, понесені підприємством у зв`язку з організацією таких посівів, слід вважати частиною господарської діяльності.
Так, у силу абзацу першого пункту 8.2 Методичних рекомендацій з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 18.05.2001 №132, витрати на обробіток площ, на яких повністю загинув урожай внаслідок стихійного лиха, списуються як надзвичайні втрати. При пересіві повністю загиблих посівів сума витрат становитиме вартість насіння, витрати на передпосівний обробіток ґрунту, посів та інші роботи, які виконуються знову при пересіві новою культурою (повторювані витрати). Всі інші суми витрат на лущення стерні, підняття зябу і снігозатримання, вартість добрив та витрачені на їх внесення суми тощо, тобто (неповторювані витрати) списуються в розрізі статей на пересіяну культуру.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. 
Визначення первинних документів міститься також і в пункті 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88: «Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи».
Згідно з пунктом 8 «Методичних рекомендацій по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку», затверджених Наказом Міністерства фінансів України 29.12.2000 № 356, господарські операції відображаються в облікових регістрах під час надходження первинних документів або підсумками за місяць, в залежності від характеру і змісту операцій. Інформація до облікових регістрів переноситься після перевірки первинних документів за формою та змістом.
Підсумкові записи в журналах звіряються з даними первинних документів, які були підставою для записів, та з відомостями.
Відтак, саме первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Під час судового розгляду встановлено, що позивачем до перевірки та до суду були надані первинні документи (договори поставки, специфікації, видаткові та податкові накладні та ін.), що фіксують операції зі збору врожаю кукурудзи та її продажу протягом червня - листопада 2020 року, що також підтверджується поясненнями позивача. 
Зазначена сільгосппродукція була відображена на регістрах бухгалтерського обліку у відповідних періодах, що сторонами не заперечується.
Із встановлених судом обставин слідує, що твердження податкового органу щодо заниження податкових зобов`язань за товарами/послугами, у разі відсутності сальдо по бухгалтерському рахунку 231 «Витрати поточного року» по кукурудзі є безпідставними.
Під час проведення перевірки посадовим особам контролюючого органу були надані наказ про призначення комісії з обстеження посівів рапсу, акт обстеження та списання загиблих посівів рапсу (ріпаку) озимого врожаю 2020 р від 30.03.2020 року, яким було встановлено:
- в результаті поворотних заморозків в березні 2020 року загинуло 231 га озимого ріпаку урожаю 2020 року;
- відновленню не підлягають наступні витрати: насіння ріпаку на суму 268 506 грн., гербіциди на суму 306 891 грн., паливно-мастильні матеріали на суму 188 898,53 грн., послуги по внесенню ЗЗР на суму 48 750 грн., послуги посіву на суму 253 500 грн., послуги культивації на суму 83 333,30 грн.;
Та прийнято рішення: витрати в сумі 114 987,83 грн. списати на рахунок 977, а загальновиробничі витрати в сумі 2 709 307,30 грн. віднести на урожай кукурудзи 2020 року, яка буде посіяна на полі після загибелі рапсу урожаю 2020 року.
В подальшому підприємством на частину витрат, які неможливо відновити було донараховано ПДВ та зареєстровано податкову накладну №38 від 31.03.2020.
Відповідно до податкової консультації від 12.06.2020 №2407/6/99-00-05 вбачається: «.. У разі якщо у зв?язку із знищенням (загибеллю) посівів здійснюється списання товарів/послуг, придбаних з ПДВ, що були використані для таких посівів, то податкові зобов?язання з ПДВ на підставі пункту 198.5 ст. 198 розділу V Кодексу платником ПДВ: нараховуються, якщо вартість таких товарів/послуг не включається до вартості іншої готової продукції, операції з постачання якої підлягають оподаткуванню; не нараховуються, якщо вартість таких товарів/послуг включається до вартості іншої готової продукції, операції з постачання якої підлягають оподаткуванню». 
Така ж консультація викладена в ІПК від 23.04.2019 №1760/6/99-99-15-03-02-15/ІГ1К.
Інші витрати у розмірі 2,7 млн.грн., у тому числі загальновиробничі витрати, або витрати на мінеральні добрива були перенесені в рахунок собівартості кукурудзи, яка в подальшому була реалізована, що вбачається із бухгалтерської довідки.
З урахуванням вказаного, загальна вартість витрат на ріпак 2020 року, що загинув у розмірі 2,7 млн.грн. увійшла у витрати на кукурудзу 2020 року, яка була реалізована з ПДВ (про що свідчать надані договори та податкові накладні). З урахуванням вказаного, ПДВ на вартість витрат на ріпак 2020 року було донараховано в момент реалізації товару в кінці 2020 року.
Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку, що товариство правомірно розподілило витрати з загиблого ріпаку на повторювані та неповторювані. При цьому, частина неподільних з безпосереднім вирощуванням ріпаку витрат на загальну суму 1,4 млн грн. були списані і на їх вартість донараховано ПДВ. 
Викладене вище підтверджує неправомірність висновку відповідача про заниження податкових зобов`язань з ПДВ як «різниця нарахування «компесуючих ПЗ» між даними перевірки та даними платника по повторювальним витратам.
При цьому, суд зазначає, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності позивача є вирощування зернових культур (крім рису) бобових культур і насіння олійних культур.
В охопленому перевіркою періоді ТОВ «Агрофірма «МАТЮШІ» отримувало дохід від здійснення саме такого основного виду господарської діяльності та всі витрати, які понесло в охопленому перевіркою періоді, були прямо пов`язані з вирощуванням сільськогосподарських культур (в тому числі, але не виключно, витрати по придбанню насіння, міндобрив, заходів захисту рослин, по придбанню запчастин до сільськогосподарської техніки тощо).
Суд зазначає, що отримання доходу не може вважатись основним критерієм для віднесення понесених платником податків витрат до витрат, що вважаються здійсненими в межах господарської діяльності. Основним критерієм для віднесення діяльності до господарської у розумінні підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України є зв`язок з виробництвом, спрямованим на отримання доходу. Підприємницька діяльність, зокрема, у сільськогосподарській сфері, пов`язана з певними ризиками, в тому числі, втрати посівів з об`єктивних причин, що не залежать від волі платника податків (зокрема, несприятливих погодних умов).
Відтак, витрати, понесені позивачем у зв`язку з організацією таких посівів, слід вважати частиною господарської діяльності.
З огляду на викладене, висновки відповідача про порушення позивачем вимог пункту 198.5 статті 198 ПК України та заниження податкових зобов`язань з ПДВ, у зв`язку з ненарахуванням податкових зобов`язань на товари/послуги, які були придбані і використані на вирощування посівів, які загинули, є помилковими.
Аналогічний висновок правового застосування положень підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 та пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України щодо віднесення понесених платником податків витрат до витрат, що вважаються здійсненими в межах господарської діяльності, які були придбані для вирощування загиблих посівів та ПДВ із вартості яких було включено до податкового кредиту - міститься в постановах Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі №460/212/19, від 31.05.2023 року по справі №808/325/17.
Також, суд враховує, що Національні положення (стандарту) бухгалтерського обліку встановлюють порядок ведення бухгалтерського обліку. 
Так, відповідно до пункту 11 П(С)БО 16 «Витрати» у розділі склад витрат чітко встановлено, що: 
«собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та виробничих витрат. 
До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються:
- прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; 
- змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.
Отже, загальновиробничі витрати є частиною будь-якої собівартості продукції.
Відповідно до пункту 15 П(С)БО 16: підпункт 15.1 «Витрати» до загальновиробничих витрат включаються: «витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління цехами, дільницями тощо; відрахування на соціальні заходи й медичне страхування апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо). 
Підпунктом 15.1 визначено, що амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення. 
Підпункт 15.3 амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення. 
Підпункт 15.3 Витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення. 
Підпункт 15.5 Витрати на вдосконалення технології й організації виробництва (оплата праці та відрахування на соціальні заходи працівників, зайнятих удосконаленням технології, й організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі, витрати матеріалів, купівельних виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій тощо). 
Підпункт 15.6. Витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інше утримання виробничих приміщень. 
Підпнукт 15.7. Витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загальновиробничого персоналу; відрахування на соціальні заходи, медичне страхування робітників та апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг). 
15.8. Витрати на охорону праці, техніку безпеки і охорону навколишнього природного середовища. 
15.9. Інші витрати (внутрішньозаводське переміщення матеріалів, деталей, напівфабрикатів, інструментів зі складів до цехів і готової продукції на склади; нестачі незавершеного виробництва; нестачі і втрати від псування матеріальних цінностей у цехах; оплата простоїв тощо)». 
Як вбачається з бухгалтерських довідок саме такі витрати за категоріями й були віднесені до собівартості реалізованої у подальшому кукурудзи 2020 року.
Аналогічні висновки податкового органу вже були предметом розгляду Верховним Судом. Так, у постанові від 31.05.2023 у справі №808/325/17 Верховний Суд зауважив, що: «в акті перевірки відображено, що за даними бухгалтерського обліку, а саме: оборотно-сальдової відомості по рахунку 23 «Виробництво», 203 «Насіння, посівні матеріали» на посів зазначених культур використано паливно-мастильні матеріали на загальну суму 11835,00 грн, також на засів використано насіння собівартістю 138193,90 гривень. 
За даними бухгалтерського обліку, а саме: оборотно-сальдової відомості по рахунку 23 «Виробництво», 203 «Паливо», 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення» на посів зазначених культур використано паливно-мастильні матеріали на загальну суму 12410,00 грн., а також внесено міндобрива на суму 86250,00 гривень. 
Використане на посів насіння було списане за проводками Дт 94 - Кт 23 внаслідок його загибелі, вартість інших товарно-матеріальних цінностей включено сільськогосподарських культур. Ураховуючи встановлені обставини у даній справі, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що господарська діяльність позивача пов`язана з вирощуванням відповідних зернових культур, спрямована на отримання доходу, а відтак висновки відповідача відсутність в діяльності позивача ознак господарської діяльності та про заниження податкових зобов`язань з податку на внаслідок не включення до складу зобов`язань сум податку на додану вартість від загиблих посівів є безпідставними».
Аналогічна правова позиція викладена у Верховного суду від 02.07.2025 у справі №160/9737/24.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про помилковість висновків контролюючого органу викладені в акті перевірки та податкових повідомленнях рішеннях від 27.06.2025 №0291960712, №0291950712, №0291940712, а тому підлягають скасуванню.
Щодо висновків контролюючого органу про застосування штрафних санкцій до ТОВ «Агрофірма «МАТЮШІ» за неподання повідомлення за формою 20-ОПП щодо 298 об`єктів оподаткування, що передбачена пунктом 117.1 статті 117 ПК України, суд зазначає таке.
Висновки податкового органу, яким ТОВ «Агрофірма «МАТЮШІ» нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 303960 грн у зв`язку з неподанням до органів ДПС Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП по 298 об`єктах рухомого та нерухомого майна ґрунтуються на тому перераховані в акті об`єкти рухомого та нерухомого майна відносяться до об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, тому ТОВ зобов`язане подати до контролюючого органу Повідомлення 20-ОПП.
Як встановлено податковим органом та не заперечується позивачем протягом періоду з 01.07.2018 по 31.12.2024 ТОВ «Агрофірма «МАТЮШІ» набуло та мало право користування/власності об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, згідно договорів оренди нерухомого майна – земельних ділянок (полів). Перелік земельних ділянок щодо яких не подано/не своєчасно подано повідомлення 20-ОПП наведений в акті перевірки та розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення, та позивачем не заперечується. 
По вказаним об`єктам, пов`язаним з оподаткуванням, позивачем у встановлені Порядком №1588 строки не подано до контролюючого органу повідомлення за ф. № 20-ОПП, вказані повідомлення були подані позивачем до та після проведення перевірки, що підтверджується повідомленнями та квитанціями про їх реєстрацію від 13.04.2025 та від 06.06.2025, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем. 
Так, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
За правилами, встановленими пунктом 63.3 статті 63 Податкового кодексу України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.
Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.
Відповідно до Податкового кодексу України з метою використання єдиної раціональної методики обліку платників податків і зборів у контролюючих органах був розроблений Порядок №1588.
Абзацом другим пункту 1.4 розділу І Порядку №1588 передбачено, що платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцями обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку.
Згідно з пунктом 8.1 розділу VIII Порядку №1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України (пункт 8.2 розділу VIII Порядку №1588).
Повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи - підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.
Якщо у платника податків відбувається реєстрація, створення чи відкриття об`єкта оподаткування на території адміністративно-територіальної одиниці, де він не перебуває на обліку, то такий платник податків зобов`язаний стати на облік за неосновним місцем обліку у контролюючому органі за місцезнаходженням такого об`єкта у порядку, визначеному розділом VII цього Порядку. (пункт 8.3 розділу VIII Порядку №1588).
Абзацом першим пункту 8.4 розділу VIII Порядку №1588 передбачено, що повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.
У разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування, платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою № 20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни, в такому самому порядку та строки, як і при реєстрації, створенні чи відкритті об`єкта оподаткування.
Пунктом 117.1 статті 117 Податкового кодексу України встановлено, що неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
Застосовуючи наведені норми права, Верховний Суд у постановах від 21.07.2020 у справі №826/14197/17, від 11.04.2023 у справі №260/2584/21, від 20.05.2021 у справі №560/3008/19 дійшов висновку, що платник податків зобов`язаний подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою 20-ОПП кожного разу після реєстрації, створення чи відкриття нових об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.
Тобто, повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. №20-ОПП, подається до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування. Довідник об`єктів оподаткування розміщено на офіційному сайті ДПС України.
Отже, суд приходить до висновку, що у позивача з моменту реєстрації договорів оренди земельних ділянок виник обов`язок подання повідомлення за формою №20-ОПП, який у визначені Порядком строки виконано не було.
В обґрунтування доводів протиправності застосування штрафних санкцій позивач вважає, що Податковим кодексом не передбачена ані відповідальність, ані строки на неподання повідомлень за формою № 20-ОПП. Такі доводи позивача суд вважає помилковими з огляду на наступне.
Так, основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо). При цьому до 01 січня 2011 року суб`єкти господарювання не були зобов`язані подавати інформацію про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, до податкових органів, у зв`язку з чим останні не мали повної інформації про наявні до указаної дати об`єкти оподаткування у платників податків.
Водночас із набранням чинності пунктом 63.3 статті 63 Податкового кодексу України у всіх без виключення платників податків виник обов`язок із надання контролюючому органу повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.
Відповідно до пункту 111.5 статті 111 Податкового кодексу України триваюче правопорушення - безперервне невиконання норм цього Кодексу платником податків, який вчинив певні дії чи допустив бездіяльність і не вчиняв подальших дій для його усунення до моменту виявлення такого правопорушення контролюючим органом.
Згідно з пунктом 113.3 статті 113 Податкового кодексу України у разі вчинення платником податків двох або більше порушень іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.
Отже, порушення в частині неподання (несвоєчасного подання) інформації за формою №20-ОПП є триваючим, відтак, невиконання платником податків такого обов`язку станом на час проведення перевірки (незалежно від періоду виникнення об`єкта) є підставою для притягнення відповідальності згідно з пунктом 117.1 статті 117 Податкового кодексу України.
Враховуючи те, що вищевказане порушення є триваючим, суд приходить до висновку що відсутні підстави для застосування граничних строків передбачених статтею 102 Податкового кодексу України для застосування штрафних санкцій.
Щодо доводів позивача про те, що строки на подання повідомлень за формою № 20-ОПП взагалі не були встановлені, то суд наголошує, що обов`язок виникає, зокрема після реєстрації об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.
При цьому слід зазначити, що в даному випадку не є визначальним первинне виникнення права на такі земельні ділянки, до чи після набрання чинності Податковим кодексом України (01.01.2011) та Порядком № 1588 (06.01.2012), визначальним у спірних правовідносинах є саме факт реєстрації права на такі земельні ділянки у відповідному реєстрі, що зумовлювало виконання приписів пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України та Порядку № 1588.
Актом перевірки встановлено, а позивачем підтверджується, зокрема в позовній заяві, а також наданими ним повідомленнями за формою №20-ОПП, які наявні в матеріалах справи, що Товариством проведено реєстрацію прав на земельні ділянки (право оренди) і така реєстрація по спірних земельних ділянках проводилась позивачем починаючи з 16.05.2013, відповідно позивач був зобов`язаний подати повідомлення за формою №20-ОПП.
Посилання позивача на те, що у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 у справі № 260/2584/21 зроблено висновок, що чинним законодавством не передбачено терміну, протягом якого необхідно було подати таке повідомлення щодо об`єктів, створених, відкритих чи зареєстрованих до 2011 року, а отже враховуючи, що на момент проведення перевірки позивачем подані повідомлення за формою № 20-ОПП, то відповідно підстав для притягнення позивача до відповідальності немає, суд не бере до уваги, оскільки згідно актом перевірки (додаток 23) реєстрацію права оренди на земельні ділянки позивачем здійснено після 06.01.2012, а тому враховуючи, що повідомлення були подані поза межами 10 денного строку, як то визначено Порядком № 1588, контролюючим органом обґрунтовано застосовано штрафні (фінансові) санкції за несвоєчасне подання інформації за формою №20-ОПП.
Також суд враховує, що оскільки платник податків зобов`язаний подавати повідомлення за формою №20-ОПП про кожний об`єкт оподаткування та/або об`єкт, пов`язаний з оподаткуванням або через який провадиться діяльність, то штрафна санкція розраховується за кожний об`єкт щодо якого не було подано відповідне повідомлення.
Посилання представника позивача на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 21.03.2024 у справі 640/12797/22, від 10.05.2023 у справі №140/4362/21, від 21 квітня 2022 року у справі №580/814/20 є необґрунтованими, оскільки приведений скаржником витяг з цієї постанови міститься в описовій її частині у розділі «Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій», а не мотивувальній. Безпосереднім предметом касаційного перегляду були висновки судів попередніх інстанцій, пов`язані із дослідженням реальності господарських операцій, з якими Верховний Суд погодився.
Отже, за наведеного вище правового регулювання та встановлених обставин справи, суд доходить до висновку про порушення позивачем вимог щодо подання повідомлення за формою №20-ОПП щодо об`єктів оподаткування, об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадилась діяльність, а тому застосування контролюючим органом штрафних санкцій визначених податковим повідомленням-рішенням від 27.06.2025 №0291910712 є правомірним.
Ураховуючи викладене вище, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «МАТЮШІ» підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Беручи до уваги викладене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Загальна сума податкових донарахувань та штрафів, що оскаржується позивачем, визначеного оскаржуваними рішеннями, становить 4 480 780,00 грн. Як встановлено вище, податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню в частині застосування до позивача штрафних санкцій та донарахування податкових зобов`язань у розмірі 4 176 820 грн, що становить 93,22 % від 4 480 780,00 грн.
Отже оскільки позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 30280,00 грн, на його користь підлягають стягненню судові витрати у розмірі 28227,02 грн, що становить 93,22% від вказаної суми.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «МАТЮШІ» задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Київській області від 27.06.2025 № 0291960712, № 0291950712, № 0291940712.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «МАТЮШІ» (код ЄДРПОУ: 03755348; місцезнаходження: 09151, Київська область, Білоцерківський район, село Матюші, вул. Ярослава Мудрого, буд. 1) судовий збір у розмірі 28 227 (двадцять вісім тисяч двісті двадцять сім) гривень 02 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП: 44096797; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5а).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.