Унікальний номер справи 752/10834/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/2102/2026
Головуючий у суді першої інстанції Т.М. Данілова 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

04 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач Комунальне підприємство виконавчого округу 
Київради (Київської міської державної 
адміністрації) «Київтеплоенерго»

відповідач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану представником Трещовим Андрієм Олеговичем, на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Т.М. Данілова, в примішенні Голосіївського районного суду м. Києва,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23 373,62 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 3 482,67 грн., три відсотка річних у розмірі 876,03 грн., за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 39 452,22 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 5 878,38 грн. та три відсотка річних у розмірі 1 478,65 грн., за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 28 855,32 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 4 299,44 грн. та три відсотки річних у розмірі 1 074,37 грн., за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року у розмірі 59 660,45 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 8 889,41 грн. та три відсотка річних у розмірі 2 236,04 грн., за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 39 907,39 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 4 963,84 грн., три відсотка річних у розмірі 1 215,53 грн., пеня у розмірі 1 478,89 грн., за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 року у розмірі 27 116,80 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 3 335,36 грн., три відсотка річних у розмірі 807,06 грн. та пеня у розмірі 981,92 грн., з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 1 357,57 грн., з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн., з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 177,17 грн.
Свої вимоги мотивувало тим, що відповідачі проживають у кв. АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго». Відповідачі своєчасно не сплачують за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23 373,62 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 3 482,67 грн. , три відсотка річних у розмірі 876,03 грн., за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 39 452,22 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 5 878,38 грн. та три відсотка річних у розмірі 1 478,65 грн., за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 28 855,32 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 4 299,44 грн. та три відсотки річних у розмірі 1 074,37 грн., за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року у розмірі 59 660,45 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 8 889,41 грн. та три відсотка річних у розмірі 2 236,04 грн., за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 39 907,39 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 4 963,84 грн., три відсотка річних у розмірі 1 215,53 грн., пеня у розмірі 1 478,89 грн., за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 року у розмірі 27 116,80 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 3 335,36 грн., три відсотка річних у розмірі 807,06 грн. та пеня у розмірі 981,92 грн., з плати за абонентське обслуговування теплової енергії у розмірі 1 357,57 грн., з плати за абонентське обслуговування послуг постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн., з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 177,17 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 3 924,16 грн. судового збору в рівних частинах.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через представника Трещова А.О. подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд ухвалюючи заочне рішення по зазначеній справі задовольнив вимоги позивача не дослідивши належним чином докази, що мають істотне значення для правильного та неупередженого вирішення справи чим порушив норми процесуального права, що в свою чергу призвело до не правильного вирішення справи.
Зауважує, що судом помилково встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_2 та є споживачами послуг з центрального опалення та гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго».
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що ОСОБА_2 (відповідач), не є споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго» за адресою: АДРЕСА_2 оскільки ОСОБА_2 проживає за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з «єДокумент» у застосунку «ДіЯ». 
Окрім того, ОСОБА_2 не є власником або співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Також відповідач не є стороною договору на надання житлово-комунальних послуг із комунальним підприємством, відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Жодних зобов`язань перед позивачем не приймав, договору не укладав, а тому не може нести відповідальність за заборгованість.
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що спірна заборгованість виникла у період з 01.05.2018 року по 01.11.2021 року, а отже позивачем, звернувшись з позовом до суду у травні 2025 року пропущено позовну давність.
КП «Київтеплоенерго» правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалося. 
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача Трещов А.О., подану в інтересах ОСОБА_2 , апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з викладених у ній підстав, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Представник КП «Київтеплоенерго» - Попова С.О. проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечила, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року просила залишити без змін як законне та обґрунтоване. 
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, ОСОБА_1 свого представника для участі у розгляді справи не забезпечила, будь-яких заяв від відповідача ОСОБА_1 на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 
Враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повідомлені про розгляд справи апеляційним судом належним чином, беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідачів та за участі представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Трещова А.О. 
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Трещова А.О., представника КП «Київтеплоенерго» - Попову С.О., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухваленого рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з - централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період 01.08.2018 до дати укладення цього договору.
За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, а отже з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З 01.05.2018 КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 - послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (ЦО/ЦПГВ); з 01.11.2021 - послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (ТЕ/ПГВ), у зв`язку зі змінами законодавства.
На виконання вимог законодавства КП «Київтеплоенерго» підготувало та опублікувало договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Вказаний договір є договором приєднання та відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами.
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 м. Київ, підключений до мереж тепло - та водопостачання, тобто, мешканці квартир цього будинку є споживачами комунальних послуг КП «Київтеплоенерго».
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, є зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_2 та відповідно є споживачами житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. (а.с.5). 
КП «Київтеплоенерго», звертаючись до суду із вказаним позовом, просило стягнути заборгованість за надані комунальні послуги (централізоване опалення та гаряче водопостачання) за період до 01.05.2018 та з 01.05.2018 по 31.03.2025. Розрахунок заборгованості здійснено за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 12-18).
Вирішуючи спір у даній справі, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, а тому позов підлягає до задоволення. 
Позивачем надаються комунальні послуги відповідачам. Відповідачі мають заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (які були чинними на час виникнення спірних правовідносин - у період нарахованої заборгованості) (далі - Правила № 630).
Указаний Закон містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
За приписами статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Частина 7 статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
За приписами статті Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Згідно з статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
З 01 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються відповідно до Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (зі змінами внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 291 від 03 квітня 2019 року).
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Правовідносини з постачання фізичним особами централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.
Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання).
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12. 2017 № 1693 КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».
За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
З 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у місті Києві здійснює КП «Київтеплоенерго».
28.03.2018 в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання КП «Київтеплоенерго», як виконавцем, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Повідомленням визначено, що відповідно до норм статті 634 ЦК України, договір приєднання вважається акцептованим усіма споживача, які у встановленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору.
Відповідно до пункту 1, 14 договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води згідно діючими нормативами, а споживач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплатити послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що зазначені договором. Розрахунковим періодом є календарний місяць, якщо інше не визначено договором. Оплата послуг щомісячна. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяця) на підставі розрахунків на оплату наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору (а. с. 26).
Згідно з пунктом 3.4.2 договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або додатку № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.
Приписи статей 205, 634, 641, 642, 714 ЦК України і частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 зазначено, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.
Встановлено, що відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись (не відключались).
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачам платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживачі мають здійснювати оплату рахунків.
Звернувшись з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 зазначає, що проживає за іншою адресою, яка відрізняється від його зареєстрованого місця проживання, а також вказує, що він не є власником квартири АДРЕСА_1 .
Однак, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що до позовної заяви позивачем додано Витяг з реєстру територіальної громади м. Києва, який підтверджує, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані такі особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а. с. 5).
Так, механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні визначено Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207.
Підпунктом 4 пункту 18 вказаних правил визначено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують, зокрема, право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).
Отже, ОСОБА_2 має право користування квартирою АДРЕСА_1 , а відтак він є споживачем комунальних послуг за вказаною адресою та, відповідно, має обов`язок щодо їх оплати. 
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає споживача як фізичну особу, яка отримує або має можливість отримувати відповідні послуги у житлі, що перебуває у її власності або користуванні. Водночас, Закон не ставить статус споживача у залежність від факту балансоутримання чи укладення письмового договору.
Власник житла або зареєстрована особа є кінцевим споживачем послуг і несе обов`язок з їх оплати.
Судова практика Верховного Суду є усталеною: власник житлового приміщення або особа, яка ним фактично користується, не звільняється від обов`язку сплати комунальних послуг, навіть за відсутності письмового договору.
На думку колегії суддів, факт надання послуг у конкретне приміщення створює обов`язок їх оплати. Теплова енергія та гаряча вода постачаються не до балансоутримувача, а до конкретного житлового приміщення, яке перебуває у користуванні відповідачів. Саме мешканці такого приміщення користуються результатом наданих послуг і тому є належними відповідачами.
Отже, між сторонами існують договірні правовідносини, які стали підставою для пред`явлення позову.
Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Щодо твердження апелянта про непроживання у квартирі АДРЕСА_1 , слід зазначити наступне. 
У пункті 29 Правил зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Отже, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.
Відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів звернення до КП «Київтеплоенерго» із заявою про непроживання у квартирі АДРЕСА_1 , у спірний період та що він бажає припинити отримання житлово-комунальних послуг на певний час, зокрема, на час його відсутності за вказаною адресою, а тому підстав для звільнення відповідача ОСОБА_2 від оплати житлово-комунальних послуг наданих позивачем немає.
Щодо твердження апелянта, що позивач звернувшись у травні 2025 року до суду за захистом свого порушеного права пропущено позовну давність, слід зазначити наступне.
Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Разом з тим, Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 згідно із яким: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено карантин на усій території України з 12.03.2020.
Дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 22.04.2020 № 291, від 04.05.2020 № 343, 20.05.2020 № 392, від 17.06.2020 № 500, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 16.06.2021 № 611, від 11.08.2021 № 855, від 22.09.2021 № 981, від 15.12.2021 № 1336, від 23.02.2022 № 229, від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 № 855 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» до 01.10.2021 на території України подовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2» з 01.07.2023 відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. установлено карантин на усій території України з 12.03.2020.
Таким чином, починаючи з 12.03.2020 і до 01.07.2023 тривав карантин, встановлений постановами Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19.
Отже, в силу положень Закону № 540-ІХ та встановлення і продовження карантину продовжені й строки позовної давності.
Так, якщо строк звернення до суду (3 роки) у частині дебіторської/кредиторської заборгованості повинен був минути в період карантину, то він продовжується, тобто встановлена статтею 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки - продовжена до закінчення дії карантину.
Така ж правова позиція, викладена в Постанові Верховного Суду від 13 вересня 2022 року у справі № 910/16029/21, Постанові Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 920/724/21, Постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/116/21.
Апеляційний суд зауважує, що у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають позовну давність, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пп. 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).
З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.
За наведених обставин, вимоги КП «Київтеплоенерго» про стягнення з відповідачів заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, за період з 01.04.2017 заявлені в межах позовної давності.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову та солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23 373,62 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 3 482,67 грн. , три відсотка річних у розмірі 876,03 грн., за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 39 452,22 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 5 878,38 грн. та три відсотка річних у розмірі 1 478,65 грн., за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 28 855,32 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 4 299,44 грн. та три відсотки річних у розмірі 1 074,37 грн., за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року у розмірі 59 660,45 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 8 889,41 грн. та три відсотка річних у розмірі 2 236,04 грн., за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 39 907,39 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 4 963,84 грн., три відсотка річних у розмірі 1 215,53 грн., пеня у розмірі 1 478,89 грн., за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 року у розмірі 27 116,80 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 3 335,36 грн., три відсотка річних у розмірі 807,06 грн. та пеня у розмірі 981,92 грн., з плати за абонентське обслуговування теплової енергії у розмірі 1 357,57 грн., з плати за абонентське обслуговування послуг постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн., з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 177,17 грн, відповідають фактичним обставинам справи.
Колегія суддів перевірила розрахунки, надані позивачем, та дійшла висновку про їх правильність.
Надані позивачем розрахунки заборгованості оформлені відповідно до внутрішніх нормативних актів підприємства та містять відомості про фактично нараховані та несплачені суми, що є первинною бухгалтерською інформацією й підтверджує існування заборгованості.
Судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану представником Трещовим Андрієм Олеговичем , залишити без задоволення.
Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 27 лютого 2026 року. 

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна