СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/942/23
Провадження № 1-кп/306/69/26
В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2026 року м.Свалява 

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі :

головуючого-судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Сваляві кримінальне провадження №42021070000000336 від 22.09.2021 року щодо, -

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із вищою освітою, розлученого (на утриманні має неповнолітню дитину), директора МПП «Андезіт», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він обіймаючи посаду директора МПП "Андезіт", являючись службовою особою та виконуючи покладені на нього організаційно-розпорядчі функції, усвідомлюючи протиправний характер своїх умисних та цілеспрямованих дій, усупереч вимогам ст. 5 ЗУ України "Про охорону навколишнього середовища", ст. 16, 19, 23, 24, 51, 53 Кодексу України "Про надра", використовуючи своє службове становище, достовірно знаючи, що відповідно до наказу Державної служби геології та надр України №589 від 22.11.2013 року, дію дозволу на видобуток андезито-базальту — зупинено, за період з 01.01.2015 року по 16.06.2021 року приймав рішення щодо видобування корисних копалин загальнодержавного значення шляхом видобутку укладаючи угоди, підписував фінансові та звітні документи щодо обсягів згаданого видобутку. 
Такі його дії, на думку органу досудового розслідування, призвели до незаконного видобування корисних копалин — андезито-базальту з ділянки Толоконського родовища у с. Сусково Мукачівського району, об`ємом 103,324 кубічних метрів, що спричинило збитки державним інтересам у сумі 309 505 356 (триста дев`ять мільйонів п`ятсот п`ять тисяч триста п`ятдесят шість) грн.
За версією обвинувачення, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 240 КК України — як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене шляхом вибуху.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, заперечив щодо обставин, викладених в обвинувальному акті та просив визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати за відсутності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України.
Пояснив, що на посаді директора МПП "Андезіт" працює з 10.06.2014 року. Підприємство здійснює діяльність з видобутку корисних копалин відповідно до спеціального дозволу на користування надрами №3832 від 31.05.2006 року, з терміном дії 10 років. Оскільки у травні 2016 року строк дії даного дозволу зкінчувався, був виданий наказ про зупинення проведення видобування, що відображено і у звітності підприємства за 2016-2017 роки. Поновили дозвіл у 2018 році. У 2015 році комісією при Державній службі геології та надр України, був виданий експертний висновок з проведення геологічної експертизи з метою продовження терміну дії спеціального дозволу №3832 і жодних заперечень щодо продовження терміну дії останнього не надходило. Зазначив, що за весь період особисто переглядав реєстр спеціальних дозволів на предмет чинності дозволу виданого МПП "Адезіт" і у даному реєтрі було постійно зазначено, що даний дозвіл дійсний. Ствердив, що за період 2019-2020 років ними вносилися зміни до спецдозволу про збільшення обсягу видобутку корисних копалин і проведеною Геоконтролем перевіркою у 2021 році були виявлені лише технічні зауваження, які не стосувалися чинності спецдозволу. Звернув увагу суду на те, що за період з 2018-2021 роки контролюючими органами проводилися перевірки з дотримання вимог підприємством законодавства у сфері видобування корисних копалин, у Актах за результатами яких, зазначено дійсність згаданого дозволу. Не вважав, що спеціальний дозвіл № 3832 якимось чином припинив свою дію, оскільки, щороку підприємством МПП «Андезіт» подавалися, а Держгеонадрами без жодних зауважень приймалися звіти про баланс запасів корисних копалин (форма 5-ГР) та акти дотримання вимог законодавства у сфері корисних копалин. 
Також обвинувачений зазначив, що умислу на незаконне видобування корисних копалин не мав, діяв в інтересах підприємства та був переконаний у законності господарської діяльності.
Захисник ОСОБА_5 підтримав доводи ОСОБА_4 , також просив суд виправдати останнього, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів щодо підтвердження вини обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Пояснив, що підставою для видачі наказу Держгеонадр від 22.11.2013 року №589, яким було зупинено дію спеціального дозволу №3832, було невиконання підприємством МПП "Андезіт" у встановлений строк припису, виданого за результатами планової перевірки підприємства від 19.06.2013 року. На усунення недоліків підприємству було надано тридцятиденний термін, позаяк у зв`язку із невжиттям МПП "Андезіт" заходів для усунення причин зупинення дії дозволу в установлений строк, згаданий дозвіл Наказом Держеонадр від 17.01.2014 року був анульований, відповідно до приписів "Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами", затвердженого Постановою КМУ від 30.05.2011 року №615. Наказом Держеонадр від 21.02.2014 року № 54, вищезгаданий Наказ у частині зупинення дії та анулювання спеціального дозволу МПП "Андезіт" скасований. Вважає, що з аналізу формулювання Наказу №54, дія спеціального дозволу з дати видачі наказу була відновлена і усі подальші перевірки підприємтсва компетентними органами, згадане не спростували. Жодних дій Держгеонадра після подання заяви МПП "Андезіт" про внесення змін до спецдозволу не вчиняли, вважає вмотивованим застосування принципу "мовчазної згоди" на користь надрокористувача і вважати, що за відсутності заперечень та відмови, всі вимоги припису від 19.09.2013 року підприємством виконаними. На підтвердження пояснень посилався на експертний висновок №32-2015 від 18.11.2015 року, складений за результатами проведення геологічної експертизи з метою продовження дії спеціального дозволу №3832 від 31.05.2006 року, в якому зазначено, зокрема, що строк діїї згаданого дозволу - терміном від 31.05.2006 року до 31.05.2016 року. Указує, що доказом правомірності господарської діяльності МПП "Андезіт" у сфері видобування корисних копалин на підставі діючого спеціального дозволу свідчать ті обставини, що за період з 2014-2021 рік, Держгеонадра як контролюючий орган оримувало і затверджувало від підприємства передбачені законом звіти про видобуток корисних копалин, які відповідно до положень ст. 13 Кодексу України "Про надра" подають користувачі надр, що здійснюють господарську діяльність на підставі та в межах родовища (ділянки) визначено спеціальним дозволом на користування надрами.
Допитані у судовому засіданні:
- свідок ОСОБА_6 (головний бухгалтер МПП "Андезіт") пояснила, що протягом строку зупинення дії спецдозволу, підприємство подавало нульові звіти;
– свідок ОСОБА_7 ,(колишній директор МПП «Андезіт» з жовтня 2010 року по червень 2014 року) пояснив, що детально всіх обставин на даний час не пам`ятає. Разом з тим зазначив, що повідомлення про зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами надійшло на адресу підприємства у січні 2014 року. При цьому свідок посилався на неналежну роботу підприємства поштового зв`язку, що, на його думку, призвело до затримки доставки відповідних документів. Свідок також пояснив, що згодом підприємство було повідомлено листом про відновлення дії зазначеного дозволу. Крім того, ОСОБА_7 зазначив, що до призначення ОСОБА_4 на посаду директора підприємство здійснювало свою діяльність у звичайному режимі, спеціальний дозвіл був чинним та використовувався підприємством у господарській діяльності, у зв`язку з чим жодних проблем у роботі не виникало, зокрема під час подання обов`язкової звітності за формою 5-ГР та погодження проекту плану розвитку гірничих робіт;
- свідок ОСОБА_8 (начальник дільниці МПП "Андезіт") пояснив, що з приводу обставин справи щодо зокрема ... наявності чи відсутності дозволу №3832 йому нічого не відомо, оскільки згадане не входить до кола його службових обов`язків;
- свідок ОСОБА_9 (головний спецаліст департаменту Державного геологічного контролю Держслужби геології і надр України) пояснила, що у 2013 році за результатами проведення планової перевірки МПП «Андезіт» Центральним міжрегіональним відділом державного геологічного контролю було видано припис про усунення виявлених порушень. У подальшому, за поданням зазначеного відділу, наказом Держгеонадр №589 від 2013 року зупинено дію спеціального дозволу на користування надрами №3832 від 31.05.2006 року, а у січні 2014 року — анульовано. Разом з тим, у лютому 2014 року наказом Держгеонадр скасовано попередній наказ у частині анулювання вказаного дозволу. Свідок зазначила, що, на її думку, дія дозволу залишалася зупиненою. Також пояснила, що у 2021 році під час проведення планової перевірки МПП «Андезіт» було встановлено, що надрокористувач, за період, коли, на її переконання, дія дозволу була зупинена, здійснював видобування корисних копалин. У зв`язку з цим, відповідну інформацію було направлено до Національної поліції України. Крім того, свідок вказала, що, на її переконання, поновлення дії спеціального дозволу на користування надрами повинно здійснюватися виключно на підставі відповідного наказу Держгеонадр, а за відсутності такого наказу дозвіл вважається зупиненим. У зв`язку з цим вона вважає, що принцип «мовчазної згоди» у випадку поновлення дії спеціального дозволу після його зупинення не застосовується;
- свідок ОСОБА_10 (заступник начальника управління держпраці у Закарпатській області) пояснив, що останні перевірки підприємства щодо стану охорони праці були проведені у 2018 і 2021 роках. Подальші не проводилися, оскільки мали бути проведеними в період дії воєнного стану, під час якого підприємство не перевіряється. Зазначив, що з наявних документів на час перевірки, згідно з інформацією про дію спецдозволів з реєстру Держгеонадр, усі необхідні дозволи для здійснення господарської діяльності були дійсними;
- свідок ОСОБА_11 (головний спеціаліст відділу Державної екологічної інспекції) пояснила, що займає посаду головного спеціаліста відділу Державної служби геонадр і на даному підприємстві нею проводилися перевірки у 2018 та 2021 роках. Пояснила, що додатком 10 Правил проведення перевірок передбачено питання, чи здійснюється користування ділянкою за наявності дозволу кристування надрами. Ствердила, що у 2018 році дозвіл був дійсний, що і зафіксовано нею під час формування додатків. Потім, у 2021 році було з`ясовано, що дозвіл наявний, відомостей про його зупинення не було; 
- свідок ОСОБА_12 (директор виробництва ТзОВ "Овруч гранд") пояснив, що дане підприємство виконує буровибухові роботи і протягом оформлення дозвільних документів з`ясовується наявність усіх необхідних дозволів у надрокористувача і у випадку призупинення або анулювання дозволу на видобуток корисних копалин ніякі роботи вони б не проводили, оскільки контролюючими органами надрокористувачу не було б видано дозвіл на проведення вибухових робіт;
- свідок ОСОБА_13 (фізична особа-підприємець) пояснив, що до сфери його послуг входить ведення зокрема графічної документації, облікової документації, маркшейдерське обслуговування буровибухових робіт, розробка плану розвитку гірничих робіт. З МПП "Андезіт" працює з 2019 року і жодних сумнівів щодо наявності у підприємства дозволу на видобування, у нього не виникало. Пояснив, що для підтвердження здачі форми звітного балансу запасів, який подається ним в службу Геонадр, він у посадових осіб Держгеконтролю та Держпраці в усній формі з`ясовував про наявність у МПП "Андезіт" відповідного дозволу і такий був наявним.
Під час судового розгляду були досліджені надані стороною обвинувачення та стороною захисту письмові докази.
Встановлено, що МПП «Андезіт» 31.05.2006 року отримано спеціальний дозвіл на користування надрами № 3832, Мета користування надрами - видобування андезито-базальту строком на 10 років, який 18.07.2018 року продовжено на 13 років, до 31.05.2029 року, з угодою про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин. (т. 1 а.с. 126-130,133-137).
Відповідно до Наказу Держгеонадр №589 від 22.11.2013 року зупинено дію спеціального дозволу №3832 до усунення виявлених порушень зазначених у переліку до даного наказу. (т. 1 а.с. 141).
Відповідно до Наказу Держгеонадр №07 від 17.01.2014 року анульовано вищезгаданий спеціальний дозвіл у зв`язку з невжиттям надрокористувачем заходів, для усунення причин зупинення дії дозволу в установлений строк. (т. 1 а.с. 143-144).
Згодом, Наказом Держгеонадр України №54 від 21.02.2014 скасовано в частині зупинення дії та анулювання попередні накази Держгеонадр України зокрема від 17.01.2014 №07, та супровідним листом доведено до відома МПП "Андезіт" про необхідність протягом шестидесяти календарних днів усунення порушень. (т. 1 а.с. 145 - на звороті, 146).
На виконання вищезазначеного Наказу №54 МПП "Андезіт", 05.03.2014 року направило до Держгеонадр зяву №6 "Про внесення змін до спецального дозволу з усіма додатками, передбаченими постановою №615 КМУ від 30.05.2011 року "Про затвердження Порядку про надання спеціального дозволу на користування надрами". (т. 1 а.с. 147-149).
Також, 16.05.2014 року, вих. №9, після отримання вищезгаданого супровідного листа з Держгеонадр (т. 1 а.с. 146) МПП "Андезіт" повторно направило до Держгеонадр заяву з аналогічним змістом та додатками, що і попередня. (т. 1 а.с. 153-155).
Згідно експертного висновку № 32-2015 від 18.11.2015 року Держгеонадрами за результатами проведення геологічної експертизи з метою продовження терміну дії спеціального дозволу № 3832 від 31.05.2006 року, зазначено, що під час проведення експертизи комісія проаналізувала, серед інших документів, зазначений спеціальний дозвіл та за результатами констатувала стан дії спеціального дозволу на користування надрами зазначивши термін дії від 31.05.2006 року, який збігає 21.05.2016 року. У графі "висновки та пропозиції" комісією зазначено, що: МПП "Андезіт має частину необхідних дозвільних документів, технічні та фінансові можливості щодо розробки андезито-базальтів Толоконського родовища, що особливі умови спеціального дозволу виконуються, зафіксувала кількість видобутку за період дії спеціального дозволу з 31.05.2006 до 2015 року". В результаті комісія дійшла висновку за доцільне розглянути на засіданні Робочої групи Держслужби геології та надр України питання щодо продовження дії спеціального дозволу на користування надрами № 3832 на новий термін. (т. 6 а.с. 200-217). 
Наказом Держгеонадр України №118 від 04.04.2018 року, продовжено строк дії спеціальних дозволів на користування надрами ... зокрема МПП "Андезіт". (т. 1 а.с. 156).
З даних Акту перевірки №06-03/08/2019-44/П(117) від 21.05.2019 року Департаменту державного геологічного контролю Дергеонадр, щодо дотримання вимог законодавства у сфері видобування корисних копалин убачається, що у МПП "Андезіт" наявний спеціальний Дозвіл на користування надрами №3832 від 31.05.2006 року, строк дії якого продовжено на 13 років - до 31.05.2029 року. (т. 1 а.с. 160-165).
Тотожна інформація відображена і у акті перевірки №02-01/08/2021-34/П-66 від 16.06.2021 року Департаменту державного геологічного контролю Дергеонадр (т. 1 а.с. 167-173).
Листами від 31.08.2021 року №31/052021/1 та від 08.09.2021 року №08/092021/1 МПП "Андезіт" зверталося до Держгеонадр України з проханням щодо виправлення технічної помилки та відновлення відомостей про стан дії Дозволу №3832 від 31.05.2006 року, посилаючись на те, що в ході планових перевірок Держеонадрами МПП "Андезіт" не зафіксовано незаконного видобутку та не зазначено відомостей, що дія дозволу є зупиненою. Зазначено, що в протягом 2014 року усі недоліки, виявлені Держеонадрами, підприємство усунуло. (т. 1 а.с. 174-175).
Вислухавши доводи обвинувачення та захисту, допитавши свідків, дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 
Згідно вимог статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Диспозицією ч. 4 ст. 240 КК України встановлено відповідальність в тому числі і за незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинені шляхом вибуху. Предметом кримінального правопорушення (злочину) виступають надра і корисні копалини загальнодержавного значення, які видобуваються з надр землі.
Незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення саме по собі є закінченим злочином з моменту початку видобування.
Комплексний аналіз положень регулятивного законодавства дозволяє стверджувати, що до проявів незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення необхідно відносити випадки, коли особа видобуває корисні копалини загальнодержавного значення ... зокрема після спливу строку дії дозвільних документів, у разі обмеження або тимчасового припинення (зупинення) їх дії, після набрання чинності рішенням компетентного органу про анулювання таких документів чи набрання чинності рішенням суду щодо визнання їх недійсними; після набрання чинності рішенням компетентного органу щодо обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення права видобування корисних копалин або права користування земельною ділянкою.
Таким чином, здійснення робіт з видобування корисних копалин загальнодержавного значення МПП "Андезіт" в Толоконському родовищі в період з 01 січня 2015 року по 16 червня 2021 року за умов зупинення дії спеціального довзолу №3832 підпадає під ознаки незаконного. Однак, відповідно до Наказу Держгеонадр України №54 від 21.02.2014 року, зупинення дії та анулювання згаданого дозволу скасовано, що дає підстави для висновку про дійсність згаданого Дозволу із зазначеної у Наказі дати. 
За приписами статті другої КК України, діяння, яке містить всі ознаки складу кримінального правопорушення, є єдиною юридичною підставою для кримінальної відповідальності особи.
Суб`єктивна сторона злочину, як один з елементів складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України характеризується прямим умислом: особа усвідомлює незаконний характер своїх дій, передбачає і бажає незаконно видобувати відповідні корисні копалини.
Із суб`єктивної сторони вказані дії можуть бути вчинені лише з прямим умислом, тобто особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Водночас умисел є однією із форм вини як обов`язкової ознаки будь- якого складу злочину, яка підлягає доказуванню під час судового розгляду.
За змістом ст. 24 КК України для прямого і непрямого умислу спільною є така інтелектуальна ознака, як усвідомлення особою суспільної небезпеки свого діяння. Вимагається, щоб належний суб`єкт хоча б у загальних рисах розумів, зокрема, те, що вчинюване ним діяння носить антисоціальний характер, здатне за своїми фактичними властивостями спричиняти шкоду суспільним відносинам, що охороняються законом, тобто посягати на певний об`єкт кримінально-правової охорони.
Виходячи з викладеного, а також беручи до уваги те, що в межах злочинів із формальним складом формула прямого умислу передбачає усвідомлення винуватим суспільно небезпечного характеру свого діяння та бажання його вчинити, вина знаходить прояв: а) в усвідомленні винуватим того факту, що здійснювані ним дії є способом вилучення із природного і антропогенного середовища (стану) тих мінеральних утворень, які віднесені до числа корисних копалин загальнодержавного значення;
б) в усвідомленні винуватим того факту, що, незаконно видобуваючи ці мінеральні утворення, він завдає шкоду суспільним відносинам, що забезпечують реалізацію права власності Українського народу на корисні копалини загальнодержавного значення;
в) бажанні за допомогою своїх дій вилучати із вказаного середовища (стану) ті мінеральні утворення, які віднесені до числа корисних копалин загальнодержавного значення.
Доказування суб`єктивної сторони ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони злочину, як прямого умислу та корисливого мотиву.
Статтею 7, 8 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який становить обгрунотованість будь якого висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський Суд з прав людини (п.146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року) зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених КПК випадках на потерпілого.
Обвинувальний вирок може бути постановлено судом лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.
Тобто дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя.
За положеннями кримінально-процесуального законодавства доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно п. 24 Постанови КМУ №615 "Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами" про надання, продовження строку дії, зупинення дії, поновлення дії, переоформлення, анулювання дозволу та внесення змін до нього Держгеонадра видає наказ.
Відповідно до приписів ЗУ "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб`єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.
Чинним рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 року встановлено, що підставою зупинення дії спеціального дозволу № 3832 від 31.05.2006 року слугувало виявлення під час користування надрами даних про нові властивості, якість та кількість корисних копалин після проведення державної експертизи матеріалів, в зв`язку з чим, виникла необхідність виконати роботи з геолого-економічної оцінки запасів та внести зміни в спецдозвіл, на виконання чого позивачем були вичнені необхідні дії, про що повідомлено Держгеонадра відповідним листом за вихідним № 9 від 16.05.2014 року.
Таким чином, після усунення підстав, що слугували зупиненню дії спеціального дозволу, відповідач був зобов`язаний вчинити відповідні дії щодо поновлення дії дозволу № 3832, проте таких дій тривалий час не вчиняв.
Невчинення відповідачем дій щодо поновлення дії спеціального дозволу № 3832 свідчить про допущення ним протиправної бездіяльності триваючої пасивної поведінки суб`єкта владних повноважень. (т. 1 а.с. 94-102).
У даному випадку, на переконання суду, у даних правовідносинах наявні усі підстави для застосування принципу "мовчазної згоди".
Так, інкримінуючи ОСОБА_4 незаконне видобування корисних копалин, сторона обвинувачення як доведений факт стверджує про обізнаність останнього про зупинення дії спеціального дозволу №3832. Однак, матеріали справи таких доказів не містять і таких не здобуто протягом судового розгляду кримінального провадження.
Розглядаючи пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення, суд, виходячи з його формулювання, констатує, що воно не узгоджується з письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме те, що « ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправний характер своїх умисних та цілеспрямованих дій, використовуючи своє службове становище, достовірно знаючи, що з 22.11.2013 Наказом Держгеонадр №589 дію Дозволу на видобуток андезиту-базальту зупинено, приймав у період з 01.01.2015 по 16.06.2021 організаційно розпорядчі рішення щодо видобування корисних копалин загальнодержавного значення шляхом видобутку".
Це є підтвердженням неспростованої позиції обвинуваченого, неодноразово висловленої в судовому засіданні, про те, що про існуюче зупинення дії спецдозволу він дізнався лише в серпні 2021 року, про що невідкладно повідомив Держгеонадра України Листами від 31.08.2021 року №31/052021/1 та від 08.09.2021 року №08/092021/1 МПП з проханням щодо виправлення технічної помилки та відновлення відомостей про стан дії Дозволу №3832. 
Після опрацювання вищевказаних повідомлень, Наказом Держгеонадра України від 13.09.2021 року дію спеціального дозволу на користування надрами №3832 від 31.05.2006 року поновлено і, як убачається з допиту свідка ОСОБА_9 про згадане повідомлено органи Національної поліції України (т. 1 а.с.177-178, 213, 214).
Досліджені докази, як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, не підтверджують наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму його вини, мотив і мету вчинення.
Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 рішення у справі «Капо проти Бельгії №4291/98 від 13.01.2005 року.
Відповідно до пунктів 18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно з пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п.43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86, «Яллох проти Німеччини»).
Таким чином, стороною обвинувачення не доведено тієї обставини, що ОСОБА_4 усвідомлював злочинний характер своїх дій в період з 01.01.2015 по 16.06.2021 чи міг його усвідомлювати.
З урахуванням викладеного, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що прокурором не надано в суді такої сукупності достовірних доказів, отриманих з додержанням законодавства, достатніх для безспірного висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, а саме умислу обвинуваченого на вчинення кримінального правопорушення у період з 2015 по 2021 роки, за обставин, викладених у обвинувальному акті, а судом вичерпано заходи по їх здобуттю.
Частиною 3 статтею 129 КПК України визначено, що у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.
За таких обставин, пред`явлений процесуальним прокурором у кримінальному провадженні в інтересах держави в особі Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області до МПП "Андезіт", третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 цивільний позов на суму 309 505 356 (триста дев`ять мільйонів п`ятсот п`ять тисяч триста п`ятдесят шість) грн. відповідно до правил ч. 3 ст. 129 КПК України, підлягає залишенню без розгляду.
Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна .... зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
- Арешт накладений Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 15.02.2023 року, справа № 308/1746/23 (провадження 1-кс/308/406/23) шляхом заборони відчуження на рухоме майно належне ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на транспортні засоби марки «Volkswagen Passat» 2017 р. в., д.н.з. НОМЕР_1 та марки «Mercedes-Benz», 2013 р. в., д.н.з. НОМЕР_2 - належить скасувати.
- Арешт накладений Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 15.02.2023 року, справа № 308/1746/23 (провадження 1-кс/308/407/23) із забороною розпорядження на рухоме та нерухоме майно, що на праві власності належить МПП «Андезіт», а саме : групу нежитлових приміщень №1,2,3,4 загальною площею 524.4 кв/м, розташованих в Мукачівському р-ні, с. Сусково, 255А на земельній ділянку з кадастровим номером 2124086900:01:001:0089; будівлю, дробцех загальною площею 8.5 кв/м, розташованих в Мукачівському р-ні, с. Сусково, 255А; земельну ділянку з кадастровим номером 2124086900:01:001:0093 загальною площею 2.8678 га; земельну ділянку з кадастровим номером 2124086900:01:001:0089 загальною площею 2.5327 га; дробцех, який розташований в Мукачівському р-ні, с. Сусково, 184А; два побутові приміщення, розташованих в Мукачівському р-ні, с. Сусково, 184А; побутове приміщення, розташоване в Мукачівському р-ні, с. Сусково, 184А; транспортний засіб марки «Audi Q8», 2018 р. в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 ; транспортний засіб марки «BMW X5», 2019 р. в., білого кольору, VIN-код НОМЕР_5 ; транспортний засіб марки «Volkswagen Tiguan», 2019 р. в., білого кольору, VIN-код НОМЕР_6 ; транспортний засіб марки «КРАЗ 6510», 2006 р. в., зеленого кольору, VIN-код НОМЕР_7 ; транспортний засіб марки «ВАЗ 2107», 1995 р. в., бежевого кольору, VIN-код НОМЕР_8 ; транспортний засіб марки «КРАЗ 6510», 1993 р. в., жовтого кольору, VIN-код НОМЕР_9 ; екскаватор гусеничний «Volvo FC460BLC PRIME», 2011 р. в., д.н.з. НОМЕР_10 ; бульдозер на базі трактора Т-130 1988 р. в., д.н.з. НОМЕР_11 - належить скасувати.
Речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про судову експертизу», ст. 124 КПК України, процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів у даному кримінальному провадженні, належить віднести на рахунок держави.
Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.
Керуючись статтями 373, 374, 395, 615 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов в інтересах держави в особі Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області до МПП "Андезіт", третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 на суму 309 505 356 (триста дев`ять мільйонів п`ятсот п`ять тисяч триста п`ятдесят шість) грн. — залишити без розгляду.

Арешт майна накладений Ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2023 року у кримінальному провадженні №42021070000000336  — скасувати.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

Процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Свалявський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ ОСОБА_1