ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 932/7278/25	
Суддя І Інстанції – Сітнікова Т.Б.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області
на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 28 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення ПР МДН 007028 від 09.06.2025 щодо громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 та закрити справу.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 28 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено.
Скасовано постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ПР МДН №007018 від 09 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 203 КУпАП, та накладення штрафу у сумі 3400 гривень.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП закрито.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оскаржило його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована правомірністю притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП у зв`язку з тим, що по досягненню 45-річного віку позивач не звернувся у встановлені законодавством строки до органів ДМС для обміну посвідки на постійне проживання. При цьому, скаржник вказує на те, що відносно позивача постанова про накладення адміністративного стягнення ПР МДН 007028 від 09.06.2025 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не приймалась.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.311 КАС України, зважаючи на відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа №932/7278/25 призначена до судового розгляду в порядку письмового провадження.
При цьому, до початку судового розгляду, від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшло клопотання про розгляд справи за участю представника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
Разом з тим, зважаючи на категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, наявність письмового відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів не вбачає обставин, які перешкоджають розгляду справи №932/7278/25 в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 09 червня 2025 року заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Жаріковою Іриною Миколаївною винесено постанову ПН МДН 007018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, згідно з якою 09 червня 2025 року о 16:40 за адресою: м. Дніпро, вул. В.Липинського, буд.7 виявлено гр. рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав на території України за недійсними документами – по досягненню 45-річного віку не звернувся у встановлені законодавством строки до органів ДМС для обміну посвідки на постійне проживання, чим порушив вимоги ч.3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пп. 5 п.7 абз. 1 п.18 постанови КМУ №321.. Місце скоєння правопорушення: м. Дніпро, вул. В. Липинського, буд. 7.
Відповідно до указаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень.
Не погоджуючись із вищезазначеною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, вважаючи її протиправною та з метою відновлення порушеного права, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 203 КУпАП Перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, -тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У свою чергу, правовими положеннями ч. 1 ст. 38 КУпАП регламентовано, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Тобто, приписами ст. 38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається накладення адміністративних стягнень.
Згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Як вбачається зі змісту ст. 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.
У свою чергу, норми КУпАП не містять визначення поняття "триваюче правопорушення".
Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02 серпня 2013 року № 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права "триваючими" визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.
Проаналізувавши обставини справи та юридичний склад правопорушення, вчиненого позивачем, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що порушення допущене ОСОБА_1 , а саме: проживання на території України за недійсними документами, зважаючи на те, що по досягненню 45-річного віку він не звернувся у встановлені законодавством строки до органів ДМС для обміну посвідки на постійне проживання, є триваючим правопорушенням, про яке Головному управлінню Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було достеменно відомо щонайменше з 28.11.2024 року (момент відвідування позивача Головного управління ДМС у Дніпропетровській області), що підтверджується записами журналу обліку відвідувачів адміністративної будівлі апарату ГУ ДМС у Дніпропетровській області.
Проте, до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 притягнуто Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області тільки 09.06.2025 року, тобто більше ніж через шість місяців.
З огляду на те, що правопорушення, за яке притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , має триваючий характер, і на момент винесення оскаржуваної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у ч. 1 ст. 38 КУпАП, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, поза межами строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.
Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, скасування оскаржуваної постанови ПН МДН №007018 від 09.06.2025 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності позивача, визначених у ч. 1 ст. 38 КУпАП.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
У справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6" (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
При цьому, щодо посилання скаржника на те, що відносно позивача постанова про накладення адміністративного стягнення ПР МДН 007028 від 09.06.2025 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не приймалась, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що допущення позивачем помилки в написанні номеру постанови не спростовує обставин притягнення позивача 09.06.2025 Головним управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП.
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, в рішенні суду першої інстанції правильно дана правова оцінка обставин по справі, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321,322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 28 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
В повному обсязі постанову складено 21 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун