ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2026 року	справа № 380/24573/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 податкового боргу.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Державної податкової служби у Львівській області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення з відповідача до державного бюджету сум податкового боргу в загальному розмірі 6 656,13 грн.
Свої вимоги контролюючий орган мотивує тим, що відповідно до вимог податкового законодавства України за Відповідачем обліковується непогашена заборгованість перед бюджетом зі сплати податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) та військового збору. Позивач акцентує увагу на тому, що вказана сума податкового боргу не була донарахована контролюючим органом у результаті перевірки, а виникла виключно на підставі самостійно поданої Відповідачем Податкової декларації про майновий стан і доходи № 13074 від 01 квітня 2024 року. Таким чином, заявлені до стягнення суми є узгодженими грошовими зобов`язаннями платника податків.
Оскільки у встановлені Податковим кодексом України граничні строки Відповідач самостійно не здійснив перерахування задекларованих сум до бюджету, вони набули статусу податкового боргу. З метою вжиття заходів щодо забезпечення погашення податкової заборгованості та дотримання процедури досудового врегулювання, Головним управлінням ДПС у Львівській області сформовано та надіслано платнику податків податкову вимогу від 25 серпня 2025 року №0016934-1303-1301.
Позивач зазначає, що станом на день звернення до суду з цим позовом Відповідач не вжив жодних дій для добровільного погашення заборгованості, сума боргу у розмірі 6 656,13 грн залишається несплаченою. З огляду на це, контролюючий орган, реалізуючи свої владні повноваження, визначені статтею 20 та главою 9 розділу ІІ Податкового кодексу України, змушений звернутися до суду з позовом про примусове стягнення коштів з платника податків.
Ухвалою від 18 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. 
Враховуючи категорію та незначну складність спору, судом постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
З метою належного повідомлення Відповідача про відкриття провадження у справі та надання йому можливості реалізувати свої процесуальні права, копію ухвали суду разом із позовною заявою та доданими до неї документами було завчасно скеровано ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення. 
Направлення здійснювалося за зареєстрованою адресою місця проживання Відповідача, яка вказана у позовній заяві та підтверджується матеріалами справи.
Однак, згідно з даними системи відстеження поштових відправлень АТ «Укрпошта» (трекінг-номер відправлення R067067818382), поштове відправлення не було вручене адресату та повернулося на адресу суду 12 січня 2026 року з відміткою поштового підприємства «Повернення Відправнику (закінчення встановленого терміну зберігання)».
Оцінюючи факт неподання Відповідачем відзиву та повернення поштової кореспонденції, суд керується положеннями пункту 4 частини шостої статті 251 та частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України). 
Вказаними нормами закріплено, що у разі повернення поштового відправлення із відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання, відмову від отримання або закінчення строку зберігання поштового відправлення, днем вручення судового рішення (повідомлення) вважається день проставлення працівником поштового зв`язку відповідної відмітки.
Таким чином, Відповідач вважається належним чином та своєчасно повідомленим про розгляд даної адміністративної справи. 
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Жодних заяв, клопотань чи заперечень (відзиву) на позовну заяву від Відповідача до суду не надходило, про причини їх неподання суд не повідомлено. 
З огляду на це, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті на підставі доказів, поданих контролюючим органом.
Суд повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, дослідив надані контролюючим органом письмові докази та
в с т а н о в и в :
Фізична особа ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) зареєстрований у встановленому законодавством порядку та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області як платник податків. 
01 квітня 2024 року Відповідач самостійно подав до Головного управління ДПС у Львівській області Податкову декларацію про майновий стан і доходи, якій присвоєно реєстраційний номер № 13074. 
Зі змісту вказаної податкової звітності вбачається, що платник податків самостійно обчислив та визначив власні податкові зобов`язання, які підлягають обов`язковій сплаті до державного бюджету. 
Зокрема, у декларації Відповідачем добровільно задекларовано до сплати такі суми:
- по податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) — у розмірі 5 120,10 грн;
- по військовому збору — у розмірі 1 536,03 грн.
Загальна сума грошового зобов`язання, розрахованого самим платником, становить 6 656,13 грн. Суд наголошує, що оскільки зазначені суми податків були задекларовані Відповідачем особисто та самостійно, вони, в розумінні імперативних норм Податкового кодексу України, вважаються узгодженими грошовими зобов`язаннями. Такі зобов`язання не підлягають додатковому оскарженню та є обов`язковими до сплати у встановлені законом граничні строки.
Незважаючи на самостійне визначення та декларування сум податків, вказана сума податкових зобов`язань Відповідачем у встановлені Податковим кодексом України терміни сплачена не була. Жодних доказів своєчасного перерахування вказаних коштів до бюджету матеріали справи не містять. 
Внаслідок бездіяльності платника податків щодо несплати узгоджених сум у законодавчо визначений строк, вказана заборгованість набула статусу податкового боргу.
Контролюючим органом сформовано та направлено на адресу Відповідача податкову вимогу форми «Ф» № 0016934-1303-1301 від 25.08.2025. 
Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Львівській області про заборгованість №42156/5/13-01-13-03 від 24.10.2025, а також витягами з інтегрованих облікових карток платника податків, сума податкового боргу, що заявлена до примусового стягнення, становить саме 6 656,13 грн.
Станом на момент розгляду та вирішення даної справи по суті, вказана сума заборгованості залишається повністю несплаченою. Будь-яких належних та допустимих доказів добровільного погашення вказаної заборгованості (банківських виписок, квитанцій тощо), як у повному обсязі, так і частково, Відповідачем до суду не надано, а судом самостійно не виявлено.
Вирішуючи спір по суті, суд керується конституційними принципами та нормами спеціального податкового законодавства, які регулюють порядок обчислення, сплати податків та механізм примусового стягнення заборгованості.
Статтею 67 Конституції України імперативно закріплено конституційний обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Цей обов`язок є безумовним і становить основу фінансової стабільності держави.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства детально регулює Податковий кодекс України (далі — ПК України).
Зокрема, підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено базовий обов`язок платника податків — своєчасно та в повному обсязі сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Механізм визначення суми, що підлягає сплаті, закріплений у пункті 54.1 статті 54 ПК України. Відповідно до цієї норми, крім випадків, прямо передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.
Щодо строків виконання цього обов`язку, пункт 57.1 статті 57 ПК України визначає, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації. Суд наголошує, що подаючи декларацію, платник погоджується із визначеними у ній сумами, і такі зобов`язання не потребують додаткового узгодження з боку податкового органу.
Невиконання вищевказаних норм призводить до виникнення податкового боргу. Пунктом 14.1.175 статті 14 ПК України чітко визначено, що податковий борг — це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Застосовуючи ці норми до обставин справи, суд констатує: податковий борг Відповідача у загальній сумі 6 656,13 грн виник виключно внаслідок його власної бездіяльності — несплати самостійно задекларованих сум податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) та військового збору. 
Відповідно до норм ПК України, вказані суми є самостійно узгодженими грошовими зобов`язаннями платника, а тому факт їх наявності та розмір не підлягають сумніву.
Процедура примусового стягнення передбачає обов`язкове попереднє повідомлення боржника. Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу. 
Судом встановлено, що контролюючий орган належним чином виконав цей процесуальний обов`язок, сформувавши та надіславши Відповідачу податкову вимогу № 0016934-1303-1301 від 25.08.2025.
Право контролюючого органу на звернення до суду регламентоване підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України, який надає податковим органам повноваження звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг. 
Механізм погашення боргу визначений статтею 95 ПК України. Згідно з пунктом 95.1 цієї статті, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності. 
При цьому, пунктом 95.2 статті 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) платнику податкової вимоги. На момент звернення Позивача до суду цей 30-денний строк повністю сплив.
Відповідно до п. 45.1 ст. 45 ПК України, платник податків фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків в контролюючому органі. 
Платник податків фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Отже, платник податків відповідно до норм чинного законодавства зобов`язаний визначити свою податкову адресу, і повідомити податковий орган про зміну свого місцезнаходження.
Даний норма відображена, в постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 120/479/21-а, де колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу, що добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 140/30/20.
Згідно п. 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року по справі №826/11455/15 дійшов висновку, що не виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Такий правовий наслідок висновується з норми п. 42.2 статті 42 ПК України. Однак, цей наслідок не може бути поширений на випадок, коли контролюючий орган володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.
З урахуванням того, що у контролюючого органу відсутні відомості щодо зміни податкової адреси відповідача, а матеріалами справи не встановлена будь-яка інша адреса платника податків, направлення податкової вимоги на адресу місця реєстрації відповідача свідчить про дотримання вимог п. 42.2 статті 42 ПК України.
Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскільки Відповідач у встановлені законом строки самостійно не погасив заборгованість перед державним бюджетом, заявлена сума боргу є узгодженою, процедура досудового врегулювання (надсилання податкової вимоги) дотримана, а будь-яких доказів добровільної сплати податкового боргу Відповідачем суду не надано, позовні вимоги Головного управління ДПС у Львівській області є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у цій справі, суд керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до частини 2 вказаної статті, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки Позивач як державний орган звільнений від сплати судового збору за подання позовів про стягнення сум податкового боргу на підставі Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення ним будь-яких інших витрат (зокрема, на залучення свідків чи проведення експертиз) суду не надано, судові витрати з Відповідача не стягуються та розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до державного бюджету податковий борг у загальній сумі 6 656 (шість тисяч шістсот п`ятдесят шість) гривень 13 копійок.
3. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення складений 24.02.2026.

Суддя Коморний О.І.