Справа №567/1776/25
Провадження №2/567/88/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року 	м. Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Назарук В.А. 
при секретарі - Гічиновська Я.В.

з участю
представника позивача – адвоката Рівнячка Л.С.
представника відповідача – адвоката Пархоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення
в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд Рівненської області з позовною заявою до АТ "Українська залізниця" про стягнення невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023-2025 роки звернулась ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначає, що з 24.05.1995 по 25.08.2025 працювала у регіональній Філії "Південно-Західна Залізниця" Акціонерного Товариства "Українська Залізниця". Колективним договором виробничого підрозділу, укладеним між адміністрацією та профспілковою організацією на 2001-2005 рік, продовженого на 2006-2022 роки, передбачено, що працівникам філії, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 6-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законом на перше січня звітного року, проте роботодавець безпідставно не виплатив кошти у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 16104 грн., за 2024 рік в розмірі 18168 грн., за 2025 рік в розмірі 18168 грн., тому просить стягнути вказані кошти із відповідача.
Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 28.10.2025 було відкрито провадження у справі і прийнято справу до розгляду, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.
Відповідач у відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позову. 
Підтвердив, що 25.08.2025 позивачка у даній справі – касир квитковий 1 категорії дільниці обслуговування пасажирів по станції Славута Козятинського сектору приміських перевезень філії «Приміська пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», згідно поданої заяви і наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 04.08.2025 №576/ос звільнилась з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП.
Зазначив, що на даний час у Козятинському секторі приміських перевезень філії «Приміська пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», де до звільнення з роботи працювала позивачка, є діючий Колективний договір між адміністрацією та профкомом та посилається на те, що у відповідності з п.2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Зазначає, що згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця та посилається на те, що за п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану та вважає, що на правовідносини, що виникли з 24.02.2022, роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору на період воєнного стану.
Вказує, що правлінням АТ «Українська залізниця» було прийняте рішення від 14.03.2022, згідно з п.1.1.4 якого на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, призупинені додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою та Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (за виключенням матеріальної допомоги на лікування та поховання).
Також зазначає, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення була призупинена не з вини відповідача, а внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Вказує, що рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024 ухвалено здійснювати, починаючи з 01.07.2024 нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками - 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу). Виплату матеріальної допомоги на оздоровлення здійснювати згідно з наказами АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, за письмовою заявою працівників, які безперервно пропрацювали в АТ «Укрзалізниця» шість і більше місяців, при виході працівника у щорічну відпустку (тривалість якої становить не менше 14 календарних днів) один раз на календарний рік в межах одного облікового періоду відпустки.
Відповідач звертає увагу суду на те, що в період з 29.08.2024 по 25.08.2025 включно жодної заяви від позивачки про надання щорічної відпустки і про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення не надходило та зазначає, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення роботодавцем була призупинена на деякий час, а не скасована зовсім і позивачці не було відмовлено у такій виплаті, а сама позивачка під час своєї роботи не просила виплатити їй матеріальну допомогу на оздоровлення.
Зазначає, що після поновлення виплат матеріальної допомоги на оздоровлення такі виплати, передбачені Колективними договорами філій та інших структурних (виробничих) підрозділів АТ «Укрзалізниця», будуть виплачені усім працівникам, а на подану позивачкою на адресу відповідача заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023-2025 роки від 06.09.2025, відповідач надав обґрунтовану відповідь.
Ухвалою від 01.12.2025 суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав з підстав та доводів, наведених в позовній заяві.
Додатково пояснив, що позивачка під час роботи в АТ «Українська залізниця» подавала роботодавцю заяви про виплату їй одноразової грошової допомоги на оздоровлення в 2023, 2024 та 2025 роках, однак копій таких заяв вона не робила, а їх оригінали зберігаються у відповідача.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав та доводів, викладених у відзиві на позовну заяву та додатково зазначив, що оригіналів заяв позивачки про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення у відповідача немає, так як позивачка таких заяв не подавала.
Додатково зазначив, що рішення від 14.03.2022, згідно з п.1.1.4 якого на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, призупинені додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою та Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, було доведено до всіх працівників, в тому числі до ОСОБА_1 .
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, визначивши юридичну природу правовідносин і закон який їх регулює, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до умов колективного договору АТ «Українська залізниця» та внутрішніх нормативних актів підприємства, працівникам передбачена виплата матеріальної допомоги на оздоровлення.
Наказом №576/ос від 04.08.2025 «Про припинення трудового договору (контракту)», ОСОБА_1 з 25.08.2025 було звільнено з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Зазначений наказ та повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні не містять рішення про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 6-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2023-2025 роки, що передбачено колективним договором на 2001-2005 роки, пролонгованого до 2025 року.
Як вбачається з витягу із протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, згідно з пп.1.1.4 п.1.1 якого визначено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
Згідно зі ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає право на своєчасне одержання винагороди за працю. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України та ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. 
Водночас, відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати включає, зокрема, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі матеріальної допомоги, передбачені чинним законодавством або колективним договором.
Згідно зі ст.97 КЗпП України та ст.15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, а також розміри доплат, надбавок, премій та інших заохочувальних і компенсаційних виплат встановлюються підприємствами самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.
Відповідно до ст. 9-1 КЗпП України, підприємства, установи та організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові, порівняно із законодавством, трудові та соціально-побутові пільги, у тому числі матеріальну допомогу працівникам.
Згідно ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань, з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Отже, передбачена колективним договором матеріальна допомога на оздоровлення є обов`язковою до виплати роботодавцем.
Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідно до ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі №905/857/19 зазначила, що заробітна плата не є відповідальністю в розумінні ст.617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.
Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.
Відповідно до п.2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Як вбачається з витягу із протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
Водночас, при вирішенні справи суд виходить з того, що Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності 24.03.2022, а тому відповідно до вимог ст.58 Конституції України його положення не могли застосовуватись відповідачем під час прийняття рішення правління від 14.03.2022 №Ц-54/31 «Про деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства «Укрзалізниця» в частині призупинення здійснення матеріальних допомог, визначених Галузевими угодами та колективними договорами.
Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.
Постановою Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 211/7338/23 залишено в силі рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2024, яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
В зазначеній постанові Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що у порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» не ініціювали питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом. Крім того, товариство ухвалило відповідне оспорюване рішення 14.03.2022, з посиланням на статтю 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24.03.2022.
Зважаючи на викладене, підпункт 1.1.4 пункту 1.1 протокольного рішення правління від 14.03.2022 № Ц-54/31 «Про деякі питання оплати праці працівників АТ «Укрзалізниця», який скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили, не є підставою для відтермінування виплати позивачці спірних матеріальних допомог.
Згідно з ст.14 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.
Отже, АТ «Українська залізниця» призупинило виплати коштів, передбачених колективними договорами та Галузевою угодою в односторонньому порядку, не повідомивши працівника ОСОБА_1 та профспілковий органу, членом якого є працівник про ухвалення вказаного рішення, а також в порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» не ініціювали питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але аж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом.
Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.
Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Відповідно до ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
Стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.
Суд встановив, що станом на день звільнення позивачки ОСОБА_1 , відповідач не провів їй виплату всіх належних сум, а саме не виплатив недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023-2025 роки у розмірі 6-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законом на перше січня звітного року.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн., а з 01.01.2024, відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн. Такий же розмір прожиткового мінімуму було встановлено в 2025 році.
Таким чином, розмір невиплаченої ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік становить 16104 грн. (6 х 2684 = 16104 грн.), за 2024 рік - відповідно 18168 грн. (6 х 3028 = 18168 грн.), за 2025 рік - відповідно 18168 грн (6 х 3028 = 18168 грн). Всього загальний розмір невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення становить 52440 гривень (16104 грн. + 18168 грн. + 18168 грн.).
За таких обставин з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 слід стягнути невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 52440 грн., з подальшим відрахуванням встановлених законодавством податків та інших обов`язкових платежів при виконанні рішення суду.
Керуючись статтями 5, 12, 13, 141, 211, 258, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 52440 грн., з подальшим відрахуванням встановлених законодавством податків та інших обов`язкових платежів при виконанні рішення суду.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивачка – ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),
відповідач – Акціонерне товариство "Українська залізниця" (місцезнаходження: м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, код ЄДРПОУ 40081221).

Повне рішення складено 13.04.2026.

Суддя Острозького районного суду	Назарук В.А.