УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/9015/25 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й. 
Категорія 84 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 296/9015/25 за  заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Косєй Катерини Віталіївни, про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Косєй Катерини Віталіївни, на ухвалу Корольовського районого суду м. Житомира від 10 вересня 2025 року, постановлену  під головуванням судді Адамовича О. Й.,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Косєй К.В., звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття. 
В заяві адвокат Косєй К.В. зазначила, що ОСОБА_1 та боржник мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю.
3 вересня 2025 року представник ОСОБА_2 –адвокат Свінціцька Г.В., подала до суду заяву, в якій просила відмовити у видачі судового наказу з тих підстав, що ОСОБА_2 є також батьком іншої малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2019 року народження. Окрім того, на даний час він проходить військову службу у Збройних Силах України та його дохід залежить від умов проходження військової служби. Наголошує на тому, що він несе значні додаткові витрати, пов`язані із проходженням військової служби.
Ухвалою Корольовського районого суду м. Житомира від 10 вересня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Косєй К.В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Зокрема, зазначає, що висновок суду про невідповідність заяви про видачу судового наказу вимогам статті 161 ЦПК України є помилковим та ґрунтується на неправильному тлумаченні цієї норми.
Законодавець, включивши до статті 161 ЦПК України пункт 4 частини першої, мав на меті саме спростити процедуру стягнення аліментів у законодавчо встановленому розмірі, позбавивши заявників необхідності звертатися до складної процедури позовного провадження.
Боржник у своїх запереченнях жодним чином не оспорював свого батьківства щодо ОСОБА_3 . Більше того, він прямо визнає свої батьківські права щодо сина. Цей юридичний факт є абсолютно безспірним. Окрім цього, відсутні будь які судові спори щодо оскарження факту батьківства. Боржник не заперечує існування у нього обов`язку утримувати неповнолітнього сина, не оспорює факт проживання дитини з матір`ю.
Крім того, ст. 183 СК України імперативно встановлює розмір аліментів на утримання однієї дитини, що становить одну четверту частку заробітку платника.
Заперечення боржника стосуються виключно додаткових обставин, які можуть впливати на розмір аліментів у позовному провадженні, але не створюють спору про саме право на їх стягнення.
Натомість суд ототожнив спір про право на стягнення аліментів зі спором про їх конкретний розмір з урахуванням додаткових обставин та суттєво порушив процедуру наказного провадження, прийнявши до розгляду та поклавши в основу свого рішення заперечення боржника, подані до видачі судового наказу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить закрити апеляційне провадження, а у разі розгляду,- апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без змін.
Зокрема, зазначає, що згідно з частиною третьою статті 170 ЦПК України, у разі надходження заперечення боржника проти вимог заяви про видачу судового наказу суд зобов`язаний скасувати такий наказ. Це імперативна норма — суд не має дискреції перевіряти чи оцінювати підстави заперечень. Водночас ч. 1 ст. 293 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Ухвала про скасування судового наказу внаслідок заперечення боржника у цей перелік не входить. ОСОБА_2 не заперечує і не ухиляється від обов`язку утримувати свого неповнолітнього сина. Він регулярно здійснює добровільні виплати аліментів шляхом перерахування коштів на банківську картку матері дитини ОСОБА_1 , без рішення суду. Це підтверджує, що спір про сам факт обов`язку сплачувати аліменти відсутній; батько виконує вимоги ст. 180 Сімейного кодексу України добровільно; наказне провадження не мало бути застосоване, оскільки вимога не є безспірною у розумінні ст. 161 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами наявний спір щодо визначення розміру аліментів, що унеможливлює розгляд справи в наказному провадженні та є підставою для відмови у видачі судового наказу.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.
Частиною 5 ст. 183 СК України передбачено право батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Представник боржника адвокат Свінціцька Г.В. подала до Корольовського районого суду м. Житомира заперечення щодо заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування зазначила, що у ОСОБА_2 є інша дитина – донька ОСОБА_5 , 2019 року народження, також дружина боржника перебуває у стані вагітності. Окрім того, боржник є військовослужбовцем, постійно перебуває у зоні бойових дій та його доходи залежать від умов служби і можуть бути нерегулярними. Він також несе значні додаткові витрати, пов`язані із забезпеченням власного життя та здоров`я у бойових умовах. 
Суд першої інстанції, врахувавши вказані заперечення, вважав, що між сторонами існує спір та застосував п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, проте колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим, оскільки до вказаних правовідносин слід застосовувати п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.
Згідно з п. 4 ч. 1ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені статтею 163 ЦПК України, а саме, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.
У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до положень частини сьомої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України ( частина восьма статті 170 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_1 – адвокат Косєй К.В., просить суд видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття.
До заяви про видачу судового наказу додано документи та докази на обґрунтування та підтвердження вимог про стягнення аліментів.
Зі змісту заяви вбачається, що вона містить вимогу, передбачену п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, та за своїми формою й змістом відповідає положенням ст.163 ЦПК України.
Підстави для відмови у видачі судового наказу чітко передбачені частиною першою статті 165 ЦПК України. Обставин, які б вказували на наявність будь-якої із наведених у цій нормі підстав, у даній справі не встановлено.
Наказне провадження є самостійним видом провадження цивільного судочинства, що має здійснюватися з дотриманням процесуальної форми, особливості якої визначені в розділі ІІ «Наказне провадження» (статті 160 - 173) ЦПК України.
Процедура видачі судового наказу охоплює наступні етапи: розгляд заяви про видачу судового наказу; видача судового наказу; надіслання боржникові копії судового наказу; набрання судовим наказом законної сили та видача його стягувачеві.
Із системного тлумачення статей 167,169-172 ЦПК України вбачається, що видача судового наказу, тобто вирішення питання, зазначеного у заяві, відбувається без розгляду в судовому засіданні та виклику заявника і боржника, при цьому, останній не повідомляється про подання такої заяви й, відповідно, не наділений правом на подання заперечень щодо неї, хоча у подальшому може подати заяву про скасування судового наказу, а у випадку стягнення аліментів на утримання дитини – заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами або ж звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Отже, подання заперечень на заяву про видачу судового наказу не передбачено положеннями ЦПК України. 
Таким чином, оскільки до заяви про видачу судового наказу було додано всі наявні у заявниці документи, якими вона обґрунтовувала свої вимоги щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 аліментів, у суду першої інстанції не було підстав для відмови у видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Водночас, боржник наділений правом звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, надавши відповідні докази на обгрунтування своїх вимог.
Враховуючи вищевикладене, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Косєй Катерини Віталіївни, задовольнити.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає чинності з моменту її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 

Головуюча Судді