Дата документу 22.04.2026 Справа № 334/2795/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/2795/24 Головуючий у 1-й інстанції: Філіпова І.М.
Провадження № 22-ц/807/29/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Гончар М.С.,
Онищенка Е.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу з апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2025 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 02 жовтня 2021 року на виконання вимог закону позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаного договору будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, а також співвласників в інших будівлях, приміщення в яких є самостійними об`єктами нерухомого майна у відповідності до ч. 8 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків. 
ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлове приміщення № 279 площею 26,7 м2 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до вищенаведеного, станом на 01 листопада 2021 року Типовий індивідуальний договір № 71202171 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , між позивачем та ОСОБА_1 з 01 листопада 2021 року є укладеним.
Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 23 затверджено Вимоги до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Відповідно до визначення, наведеного у п. 3 вимог, абонентський номер споживача - номер споживача, визначений договором про надання відповідної комунальної послуги, який дає змогу ідентифікувати його виконавцю комунальної послуги або уповноваженій особі. Номер договору і абонентський номер споживача відповідно є одним і тим же числом та дає змогу ідентифікувати споживача. Вимог щодо присвоєння чи алгоритму встановлення певного номеру законодавством не передбачено. 
Відповідно до визначення, наведеного в Методиці, опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. 
Частиною 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач, серед іншого, має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. 
Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 року.
Враховуючи знаходження в багатоквартирному будинку та відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення, вказане приміщення є опалювальними. 
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». 
Відповідно до пункту 11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розраховується відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315.
Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до Розділу ІІІ Методики. 
Для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги. 
У разі, якщо одна будівля/будинок має два та більше вводи відповідної зовнішньої інженерної мережі, які оснащено вузлами комерційного обліку, то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюється за сумою всіх вузлів комерційного обліку відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку. За рішенням співвласників будівлі/будинку розподіл може здійснюватися окремо для кожної її частини, що оснащена вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги. 
Розділом ІІ Методики передбачені базові правила визначення та розподілу між споживачами загальних обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг. 
Загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати. 
Загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку та (у випадку наявності таких приміщень у будинку/будівлі) сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. 
Розподіл теплової енергії у будівлі/будинку здійснюється у відповідності до пунктів 5, 6 Розділу ІІІ Методики.
Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з 01.11.2021 – 31.01.2024 рр. на загальну суму 20 104,47 грн.
Згідно «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р. № 869 Концерном «Міські теплові мережі» для застосування протягом опалювального періоду 2021-2022 років розраховано двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії, які затверджені рішенням Виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 11.10.2021р. № 374 (зі змінами). 
Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо. 
Перша ставка (умовно-змінні витрати) – плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії. 
Друга ставка (умовно-постійні витрати) – плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/годину). Тобто, споживач, сплачуючи за одиницю приєднаного теплового навантаження, сплачує всі витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової, крім енергоносіїв. Оскільки ці витрати виникають у підприємства протягом всього року, то і тариф розраховано для місячної оплати протягом року, рівними частинами в опалювальний та міжопалювальний періоди. 
Відповідно до умов укладених договорів плата виконавцю складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.
Плата за абонентське обслуговування включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води. Концерном «Міські теплові мережі» абонентська плата розрахована відповідно до річних планових витрат на зазначені функції та не залежить від обсягів спожитих послуг. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця та не залежить від обсягів послуг.
Позивачем формуються рахунки на оплату спожитої послуги та надаються споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”. 
Пунктом 34 Правил визначено, що рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”. 
Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором. Законодавець жодним нормативно-правовим актом не визначив, яким саме чином необхідно надати споживачу рахунки на оплату спожитої послуги (особисто, простою, рекомендованою, цінною кореспонденцією чи методом розносу по поштовим скриням/приміщенням споживання). Крім того, споживачу надано право отримувати інформацію - як зазначену в рахунках на оплату, так і додаткову без додаткової плати. Тобто, законодавець в повній мірі сприяє отриманню споживачем достатньої кількості інформації. 
Позивачем були сформовані та надані відповідачу рахунки на оплату спожитої послуги. 
Відповідач за період з 01.11.2021 – 31.01.2024 рр. не виконав свої обов`язки по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії згідно умов Договору, у зв`язку з чим у відповідача виникла грошова заборгованість у розмірі 20 104,47 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії в розмірі 20 104,47 грн, а також понесені судові витрати. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Концерну «Міські теплові мережі» Науменко М.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що 01.11.2011 між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір № 71202171. Правовідносини між сторонами при здійсненні нарахувань регламентуються Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг № 315 (далі - Методика № 315). Відповідно до Методики № 315 зазначено наступні типи приміщень: окремі приміщення з транзитними мережами опалення; опалюване приміщення; приміщення з індивідуальним опаленням; приміщення з комбінованою системою опалення.
Відповідач зазначав, що площа будинку та площа приміщення відповідача у розрахунках зазначено невірно. Дійсно в рахунку за грудень 2022 року зазначено, що площа приміщення відповідача становила 23 кв.м, однак у подальшому було встановлено, що площа приміщення становить згідно витягу з Державного реєстру 26,7 кв.м., та у листопаді 2023 року Концерн «МТМ» здійснив перерахунок за період з 01.11.2021 року. Вказані відомості були надані позивачем у вигляді письмових пояснень та долучені до матеріалів справи. Крім того, позивач надав до суду інформацію щодо опалювальної площі будинку, а саме надав інформаційну таблицю щодо житлових приміщень та витяги з Державного реєстру щодо площі нежитлових будівель. Однак, суд безпідставно не взяв до уваги вказані данні, а використовував інформацію щодо площі будинку та приміщення відповідача, яку отримав від ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ». Відповідно до вказаної інформації ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ» зазначено наступне: згідно з технічним паспортом від 23.06.1993 р. на житловий будинок АДРЕСА_1 пороги площа будинку складає 17063,78 кв.м.; згідно з технічним паспортом від 23.06.1993 р. на житловий будинок АДРЕСА_1 пороги опалювальна площа будинку складає 16317,00 кв.м.; згідно з технічним паспортом від 23.06.1993 р. на житловий будинок АДРЕСА_1 пороги інформація щодо нежитлового приміщення № 279 (приміщення відповідача) відсутня.
Суд хибно взяв в основу судового рішення інформацію від ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ», оскільки стає очевидним, що вказана інформація є застарілою та жодним чином не відображає реальну площу будинку на сьогоднішній день.
Крім того, суд проігнорував взагалі інформацію, яка була надана позивачем на підтвердження опалювальної площі будинку.
Вказує, що судом при розгляді справи та ухваленні рішення, проігноровано пояснення позивача, які містяться в матеріалах справи, що у листопаді 2023 року, після встановлення площі приміщення відповідача 26,7 кв.м., було зроблено перерахунок за період з 01.11.2021. Таким чином, суд прийшов до хибного висновку щодо здійснення нарахувань на приміщення відповідача з площею, яка не відповідає дійсності.
На переконання позивача, у суду були всі вихідні данні для здійснення власного розрахунку, якщо він не погодився з розрахунком та аргументами позивача. Слід зазначити, що і відповідач зобов`язаний був надати власний контррозрахунок, оскільки також мав всі вихідні данні, які вважав «правильними».
Крім того, в матеріалах справи міститься акт від 15.01.2015 року, в якому зазначено, що система опалення приміщення загальна з системою опалення будинку. Таким чином, факт отримання послуги відповідачем є беззаперечним.
Щодо посилання суду на ту обставину, що 01.11.2014 між сторонами укладався договір № 1011753 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді та було здійснено розрахунок теплового навантаження зазначає наступне. Діюче законодавство не передбачає при укладенні публічного договору здійснення розрахунку теплового навантаження на приміщення споживача, а здійснюється розрахунок теплового навантаження на будинок/будівлю в цілому. Вказане теплове навантаження затверджується рішенням Запорізької міської ради, є публічною інформацією та не потребує додаткового надання.
Рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради № 273 від 27.08.2021р., № 494 від 08.09.2023р. та № 508 від 13.08.2024р. затверджувались питомі норми витрати теплоти на опалення та теплове навантаження на потреби опалення для кожної окремо розташованої будівлі м. Запоріжжя, розраховані відповідно до вимог Керівного Технічного Матеріалу (КТМ) 204 Україна 244-94 «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» для м. Запоріжжя з урахуванням поверховості будівель (Таблиці 7.1 - Норми річної витрати теплоти на опалення житлових будов в ГДж (Гкал) на 1 м2 загальної площі та в ГДж (Гкал) на 1 м3 споруди).
Рішення № 273 від 27.08.2021р.
Згідно даного рішення теплове навантаження на будинок за адресою АДРЕСА_1 , площею 16368,67м2 складає: 1,104972 Гкал/годину.
Розрахунок навантаження на приміщення 279, площею 23,9 м2 складає:
1,104972 Гкал/годину / 16368,67 м2 * 23,9 м2 = 0,00161337 Гкал/годину.
Рішення № 494 від 08.09.2023р.
Згідно даного рішення теплове навантаження на будинок за адресою АДРЕСА_1 , площею 16368,67м2 складає: 1,104972 Гкал/годину.
Розрахунок навантаження на приміщення 279, площею 23,9 м2 складає:
1,104972 Гкал/годину / 16368,67 м2 * 23,9 м2 = 0,00161337 Гкал/годину.
Рішення № 508 від 13.08.2024р.
Згідно даного рішення теплове навантаження на будинок за адресою АДРЕСА_1 , площею 16371,47м2 складає: 1,105161 Гкал/годину.
Розрахунок навантаження на приміщення 279, площею 26,7 м2 складає:
1,105161 Гкал/годину / 16371,47 м2 * 26,7 м2 = 0,00180239 Гкал/годину.
Таким чином, зауважує, що у відповідача та суду були всі вихідні дані для можливості здійснення контррозрахунку, однак ані відповідач, ані суд не вчинили вказані дії.
Разом з тим, позиція відповідача зводилась до того, що позивачем надано невірний розрахунок, неправильно зазначено площу будинку та приміщення. Жодними доказами відповідач не обґрунтовував свою позиції щодо неотримання послуги або щодо відключення його приміщення від загальнобудинкової системи опалення.
Позивач надав всі необхідні докази на підтвердження факту та обсягу заборгованості за надані послуги з централізованого опалення відповідно до умов Договору. 
Також представник скаржника зазначає, що відсутність радіаторів не означає відсутність споживання комунальних послуг з опалення, так як і відключення опалення в окремому приміщенні не означає, що споживання комунальних послуг з опалення припиняється у випадку перекриття подачі теплоносія до системи опалення приміщення, так як теплоенергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції, і поширюється тепло не тільки від радіаторів, а й від інших елементів системи опалення (розподільчі трубопроводи, стояки тощо). Тіла, предмети, повітря, отримавши теплоенергію від носія, в свою чергу, передають тепло іншим тілам і предметам, нагріті повітряні маси переносять тепло в інші ділянки простору. Тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, і теплоенергія, що міститься в повітрі передається в тому числі і в сусідні приміщення через огороджувальні конструкції суміжних приміщень (стіни, стелі, підлога). 
Вважає, що дослідивши матеріали справи, можна зробити висновок, що факт та обсяг надання позивачем послуг з теплопостачання на нежитлове приміщення, яке є власністю відповідача, у період з 01.01.2021 по 31.01.2024 з більшою вірогідністю мав місце, аніж не був.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Немченко А.О. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.
Зазначає, що відповідачем ОСОБА_1 не укладався договір про надання житлово-комунальних послуг та безпосередньо послуг постачання теплової енергії з Концерном «Міські теплові мережі». Договір, на який наголошує відповідач, а саме договір № 71202171, ОСОБА_1 з Концерном «МТМ» не укладався.
ОСОБА_1 не отримував ніяких рахунків за вказаний період. Позивач жодного рахунку за постачання теплової енергії на адресу відповідача не направляв, зібрав всі рахунки за період з листопада 2021 року по січень 2024 року та відправив на якусь електрону адресу, навіть не на адресу його реєстрації, і не за місцем розташування приміщення.
Позивачем не надано доказів того, що нежитлове приміщення взагалі обладнано будь-якими засобами теплового обладнання, яке б дозволило хоча б технічно споживати теплову енергію, як й не подано доказів взагалі такого підключення до мереж позивача, що надають йому можливість постачати таку теплову енергію.
Не надано актів обстеження системи теплоспоживання відповідача, які б було складено представниками позивача та відповідача, і які б підтверджували наявність/відсутність засувки системи опалення, опломбованих в закритому стані пломбою Концерну МТМ, на підтвердження того користується/не користується відповідач у нежитловому приміщенні опаленням, чи встановлено металеві заглушки позивачем.
Між позивачем та відповідачем був укладений договір № 101753 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді 01 листопада 2014 року, котрий не був скасований та діє по теперішній час, разом зі схемою межі поділу теплової мережі від 01.11.2014 року, Актом та Розрахунком теплового навантаження, що є невід`ємними частинами укладеного договору (копії усіх документів міститься в матеріалах справи). Додаток до договору № 101753 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (підписаний самим позивачем) та Акт від 15 січня 2015 року, як доказ, підтверджує, що опалення вказаного приміщення здійснюється відокремленою системою опалення, а по теперішній час приміщення (ізольовано) відключено від опалення, подача гарячої води в приміщення - відсутня.
У зв`язку з тим, що приміщення відключено від опалення, але через приміщення проходять ізольовані стояки системи опалення в кількості 2 штук, в 2014 році відповідачем був зроблений розрахунок теплового навантаження (теплоспоживання) № 6321/09 спірного приміщення, котрий був узгоджений та прийнятий Концерном «МТМ» 11 листопада 2014 року (копія міститься в матеріалах справи).
До матеріалів справи не надано акту приймання в експлуатацію приладу обліку теплової енергії.
Вказує, що площа нежитлового приміщення з 23,2 кв.м. змінилась на 26,7 кв.м., оскільки у 2009 році добудовали тамбур зі сходами. Загальна площа нежитлового приміщення відповідача становить 26,7 кв.м. згідно Технічного паспорту від 01.06.2009 року (міститься в матеріалах справи), і до сьогодні є незмінною загальною площею, не опалювальною. 
Також зазначає, що у своїх розрахунках позивач використовує загальну площу будинку - 16 368,67 кв.м., потім 16 371,47 кв.м., в той час, згідно відповіді на адвокатський запит до ТОВ «МДЛ ЗАПОРІЖЖЯ», яке є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , та наданими документами, що містяться в матеріалах справи, станом з 1993 року і до сьогодні загальна площа будинку АДРЕСА_1 складає 17 063,78 кв.м., а опалювана площа будинку № 25 складає 16 317,00 кв.м. Згідно чинного законодавства України завжди в багатоповерхових будинках є чітке розмежування загальної площі та опалювальної.
В ході розгляду справи позивач надав документи, згідно яких, а саме журналу нарахувань 11/2021 та 01/2024 знову площа будинку інша і спочатку становить - 16 321 кв.м., а потім вже - 16 320,77 кв.м. 
Вважає, що належними та допустимими доказами не доведено надання послуги відповідачу з теплопостачання на суму 20 104,47 грн у спірний період.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено надання послуги відповідачу з теплопостачання на суму 20 104,47 грн у спірний період, що є підставою для відмови у позові.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Предметом розгляду у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 вартості наданих позивачем послуг постачання теплової енергії у нежитлове приміщення № 279 відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01.11.2021 по 31.01.2024 у визначеному позивачем розмірі, а саме, на загальну суму 20 104,47 грн.
Відповідно до статуту Концерну «Міські теплові мережі» основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.
Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.
Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем у сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.
Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
За приписами ст. 19 вказаного Закону теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно з ч.ч. 3, 13 ст. 20 цього Закону тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 22.02.2007 року ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення № 279 першого поверху літ. А-10 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав від 13.01.2023 року, копією договору дарування від 22.02.2007 року. 
Також встановлено, що між сторонами 01.11.2021 було укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії в порядку, визначеному ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII.
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Згідно із ч. 7 ст. 14 цього Закону до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.
02.10.2021 на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаного договору будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, а також співвласників в інших будівлях, приміщення в яких є самостійними об`єктами нерухомого майна у відповідності до ч. 8 ст. 14 Закону про ЖКП, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків.
У даному випадку, з огляду на відсутність відповідного рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування на офіційному сайті індивідуального договору, з 01.11.2021 між позивачем з відповідачем укладено типовий індивідуальний договір № 71202171 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 279.
В свою чергу, договір № 101753 від 01.11.2014 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді вважається розірваним з 01.11.2021.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Разом з цим, вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг.
Отже питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі і має істотне значення для її правильного вирішення.
Відповідна правова позиція викладена в п.п. 27, 28 Постанови Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 916/2267/17.
Крім того, для стягнення заборгованості за поставлену позивачем та фактично спожиту відповідачем теплову енергію, доказуванню підлягає обсяг спожитої теплової енергії та її вартість.
За положеннями п.п. 3, 8 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, опалювальний період - період, протягом якого теплопостачальні організації постачають теплову енергію для потреб опалення. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.10.2021 № 382 «Про початок опалювального періоду 2021-2022 років у м. Запоріжжя» встановлено, що забезпечення Концерном «Міські теплові мережі» початку опалювального періоду для житлових будинків незалежно від форм власності та відомчої належності та нежитлових будівель підприємств, установ і організацій здійснюється з 01 листопада 2021 року.
Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29.03.2022 № 126 встановлено закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя з 31 березня 2022 року з проведенням Концерном «МТМ» відключення споживачів теплової енергії.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31.10.2022 № 410 «Про початок опалювального періоду 2022-2023 років у м. Запоріжжя» встановлено, що забезпечення Концерном «Міські теплові мережі» початку опалювального періоду для житлових будинків незалежно від форм власності та відомчої належності та нежитлових будівель підприємств, установ і організацій здійснюється з 01 листопада 2022 року.
Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.03.2023 № 186 встановлено закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя з 27 березня 2023 року.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 09.11.2023 № 665 «Про початок опалювального періоду 2022-2023 років у м. Запоріжжя» встановлено, що забезпечення Концерном «Міські теплові мережі» початку опалювального періоду для житлових будинків незалежно від форм власності та відомчої належності та нежитлових будівель підприємств, установ і організацій здійснюється з 15 листопада 2024 року.
Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому знаходиться нежиле приміщення відповідача, є доведеним.
Нежитлове приміщення № 279, яке належить на праві власності відповідачу, розташовано на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово – комунального господарства № 169 від 26.07.2019 року дія цього Порядку поширюється на споживачів, виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органи місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 3 вказаного Порядку власник (співвласники) будівлі, в тому числі житлового будинку, подає (подають) до органу місцевого самоврядування заяву про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП, яка складається в довільній формі, із зазначенням причини відключення, а також інформацію про намір влаштування в будівлі систем індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання). Для багатоквартирного будинку до заяви додатково додається протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку (витяг із протоколу) про ухвалене співвласниками рішення про відключення будинку від ЦО та/або ГВП та зазначаються особи, уповноважені представляти інтереси співвласників у вирішенні питань щодо відключення багатоквартирного будинку.
Орган місцевого самоврядування відповідно до законодавства розглядає подані документи за наявності затвердженої ним схеми теплопостачання відповідного населеного пункту.
Заява про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП передається на розгляд Комісії.
Відповідно до п. 6 вказаного Порядку Комісія на найближчому засіданні розглядає заяву про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП за участю заявника чи його уповноваженого представника. 
Комісія приймає рішення щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП та надає пропозиції щодо типу системи індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання), яку можна встановити в будівлі після відключення.
Під час прийняття рішення Комісія враховує технічні можливості наявних мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання населеного пункту чи окремого кварталу (мікрорайону) щодо забезпечення живлення запропонованої власником (співвласниками) будівлі системи, та за потреби надає пропозиції органу місцевого самоврядування щодо збільшення потужностей, а також заміни систем внутрішньоквартальних, магістральних мереж електро-, газо-, водо-, теплопостачання, потрібних для встановлення в будівлі системи індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) та пропозиції щодо фінансування таких заходів.
Комісія передає рішення до органу місцевого самоврядування протягом п`яти робочих днів із дня його прийняття. Копія рішення Комісії надається заявникові.
Відповідно до п. 8 вказаного Порядку, орган місцевого самоврядування на найближчому засіданні за участі заявника чи його уповноваженого представника приймає відповідно до законодавства рішення щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП з урахуванням рекомендацій Комісії. Копія рішення органу місцевого самоврядування надається заявникові.
Згідно п. 9 вказаного Порядку для відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, власник (співвласники) забезпечує розроблення проекту відключення будівлі від ЦО та/або ГВП, який має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил, і проекту системи індивідуального чи автономного теплопостачання будівлі, який розробляється з урахуванням схеми теплопостачання населеного пункту та має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил.
Суд першої інстанції правильно виснував, що матеріали справи не містять доказів, що нежитлове приміщення відповідача у встановленому порядку було відключено від внутрішньої системи централізованого теплопостачання, тому Концерн «Міські теплові мережі» вправі вимагати оплати наданих послуг з централізованого теплопостачання до приміщення 279 багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до розрахунку теплового навантаження від 04.11.2014 на об`єкті: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , тепловіддача від ізольованих трубопроводів складає Qmax 74 ккал/год.
Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 приладами комерційного обліку: SKS-3К №0052685, SKS-3К №0052668, SKS-3К №0052567, що підтверджується копіями актів приймання в експлуатацію прибору обліку теплової енергії від 12.12.2016 року. 
Відповідно до копії актів перевірки стану вузла обліку теплової енергії по закінченню опалювального періоду 2021-2022 проведено технічний огляд вузда обліку теплової енергії споживача ТОВ «МДЛ Запоріжжя» за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивачем також надано копії актів зняття показів з приладів обліку за адресою: АДРЕСА_1 , за період з листопада 2021 року по січень 2024 року.
Згідно копії договору дарування від 22.02.2007 року площа нежитлового приміщення № 279 за адресою: АДРЕСА_1 , складає 23,2 кв. м.
Відповідно до копії технічного паспорту загальна площа нежитлового приміщення № 279 за адресою: АДРЕСА_1 , складає 26,7 кв.м., реєстрація поточних змін проведена 01.06.2009 року. 
Як вбачається з відповіді ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» № 24/572 від 06.09.2024 року, відповідно до технічного паспорту від 23.06.1993 року на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа будинку складає 17063,78 кв.м., опалювальна площа – 16317,00 кв.м, інформація про нежитлове приміщення № 279 відсутня.
З метою обґрунтування наданих розрахунків позивачем надано довідник споживачів за адресою АДРЕСА_1 , журнал нарахувань 11/2021, журнал нарахувань 01/2024. Згідно журналу нарахувань 11/2021 площа нежитлового приміщення відповідача становить 23,9 кв.м., усього по будинку – 16368,9 кв.м; відповідно до журналу нарахувань 01/2024 площа нежитлового приміщення відповідача становить 26,7 кв.м., усього по будинку – 16371,47 кв.м.
Судом встановлено, що вищевказане суперечать даним, наданим ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» на запит суду, а також копії технічного паспорту на нежитлове приміщення № 279, згідно якого відбулася зміна площі приміщення, та з 01.06.2009 року вона складає 26,7 кв.м., при цьому відсутня будь-яка інформація, що площа спірного нежитлового приміщення могла становити 23,9 кв.м. 
На підтвердження позовних вимог Концерном «Міські теплові мережі» також подано інформацію щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за договором 71202171, інформацію про нарахування споживача за період з лютого 2021 року по січень 2024 року, копії рахунків за постачання теплової енергії № НОМЕР_1 за період з листопада 2021 року по січень 2024 року. 
Інші подані позивачем докази суд першої інстанції правильно вважав неналежними, оскільки вони не підтверджують обставин, які є предметом позову, частина документів подана щодо будинку за адресою: АДРЕСА_3 . 
Крім того, позивачем було надано суду першої інстанції декілька розрахунків заборгованості за позовом.
Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі - Правила) визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.
Умовно-постійна частини тарифу для приміщень, вбудованих в житлові будинки/нежитлові будівлі розраховується згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення споживача.
Пунктом 6 Розділу III Методики визначено, що у будівлі/будинку, у якій/якому частина приміщень оснащена приладами розподільного обліку теплової енергії, а решта приміщень не оснащена такими приладами, наявні приміщення з індивідуальним опаленням та/або окремі приміщення з транзитними мережами опалення, обсяг спожитої теплової енергії розподіляється на опалення опалюваного приміщення, оснащеного вузлом розподільного обліку, визначається на підставі показань відповідного вузла розподільного обліку з врахуванням частки обсягу спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, що визначається пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів цих приміщень, та враховуючи вимоги розділів VI, VIII цієї Методики.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що в наведених позивачем таблицях не зазначено площі місць загального користування та функціонування, котрі є складовою величиною майже всіх розрахунків. Також позивач, проводячи розрахунки детального розподілу теплової енергії в багатоквартирному будинку між споживачами житлових та нежитлових приміщень, складовою яких є розрахунок спожитої теплової енергії на ЗПБ, використовував дані про загальну площу будівлі, яка не підтверджується доказами. Разом із тим, загальна площа будинку впливає на розрахунок енергії, що споживається.
Судом вірно встановлено, що в розрахунку заборгованості, надісланої позивачем відповідачу, та у рахунках за надані послуги, виставлених відповідачу, наведена площа будинку, яка складає 16368,67 кв.м. за період з листопада 2021 року по березень 2023 року, та 16371,47 кв.м. за період з листопада 2023 року по січень 2024 року. Разом з тим, з відповіді ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», яке є розпорядником інформації щодо технічної документації на багатоквартирний будинок, від 06.09.2024р. на виконання ухвали суду першої інстанції значиться інша величина загальної площі будинку 17063,78 кв.м., опалювальна площа будинку складає 16317,00 кв.м. Також площа нежитлового приміщення відповідача у розрахунках позивача дорівнює 23,9 кв.м. у період з листопада 2021 року по березень 2023 року, 26,7 кв.м. - у період з листопада 2023 року по січень 2024 року, у той час як судом встановлено, що відповідно до копії технічного паспорту на нежитлове приміщення з 2009 року площа становить 26,7 кв.м.
Матеріали справи не мітять доказів, які б свідчили, що нежитлове приміщення відповідача взагалі мало площу 23,9 кв.м., оскільки на момент придбання нежитлового приміщення № 279 відповідачем його площа складала 23,2 кв.м., а після реконструкції у 2009 році – 26,7 кв.м.
Враховуючи викладене вище, суд правильно виснував, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами надання послуги відповідачу за період з 01.11.2021 по 31.01.2024 на суму 20 104,47 грн, що є підставою для відмови у позові.
Встановленими судом обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги щодо можливості самостійного здійснення судом розрахунку вартості наданих позивачем послуг постачання теплової енергії у нежитлове приміщення № 279 за адресою: АДРЕСА_1 , у спірний період.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторень підстав позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
За таких обставин судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 22 квітня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова 

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко