КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а,inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 756/17620/25 Головуючий у суді першої інстанції - Шролик І.С.
Номер провадження № 22-ц/824/7238/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шролик І.С., у місті Києві, у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно до якого просило суд стягнути з відповідача:
заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13 746,97 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2 402,21 грн, 3% річних у розмірі 660,64 грн;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 43 307,83 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 6 143,55 грн, 3% річних у розмірі 1 704,66 грн, пеня у розмірі 2 073,99 грн;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 2 287,48 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 133,63 грн, 3% річних у розмірі 37,59 грн,
заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 398,90 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 212,85 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875 - IV та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, підприємством, на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.
Позивач стверджував, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому під`єднаний до мереж теплопостачання та водопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року споживачем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Крім того, позивач посилався на те, що на підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що сторони перебувають у договірних відносинах відповідно до договору приєднання. Позивач належним чином виконав умови договору. Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, тому просив вирішити вказаний спір у судовому порядку задовольнивши поданий позов.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року позов КП «Київтеплоенерго» задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за надані послуги, яка виникла станом на 31 серпня 2025 року у розмірі 73 156,01 грн та витрати зі сплати судового збору 3 028,00 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу відповідно до якої просила апеляційний суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. -
В доводах апеляційної скарги зазначає, суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд обмежився формальним зазначенням у рішенні про те, що відзив від відповідача не надійшов, однак не встановив і не перевірив факту належного повідомлення відповідача про розгляд справи, що є обов`язковою передумовою для застосування наслідків неподання відзиву.
Фактично за відсутності доказів належного повідомлення він не мав об`єктивної можливості: подати відзив на позовну заяву; викласти свої заперечення щодо підстав та розміру заявленої заборгованості; заявити клопотання, у тому числі про застосування строків позовної давності; надати суду докази, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Звертає увагу суду, у зв`язку із відсутністю належного повідомлення, суд першої інстанції не мав можливості надати належної оцінки обставинам, а саме факту здійснення оплат за спожиті житлово-комунальні послуги у 2025 році, що безпосередньо впливає на розмір заявленої заборгованості.
Зокрема, у 2025 році відповідачем здійснювалися значні платежі, а саме: щодо послуги з постачання гарячої води: у жовтні 2025 року - оплата у розмірі 2 287,48 грн; у листопаді 2025 року - оплата у розмірі 1 101,06 грн.
Щодо послуги з постачання теплової енергії (централізоване опалення): у жовтні 2025 року - оплата у розмірі 1 800,00 грн; у листопаді 2025 року - оплата у розмірі 62 025,53 грн.
Крім того, відповідачем було здійснено оплату плати за абонентське обслуговування, а саме: за послугу з постачання теплової енергії: жовтень 2025 року - 398,90 грн; листопад 2025 року - 164,66 грн; за послугу з постачання гарячої води: жовтень 2025 року - 212,85 грн; листопад 2025 року - 105,90 грн.
Зазначені платежі свідчать про те, що він не ухилявся від виконання своїх зобов`язань, діяв добросовісно та, з урахуванням свого фінансового стану, здійснював оплату послуг у максимально можливому обсязі.
Факт здійснення вказаних оплат та наявність переплати підтверджуються скріншотами з офіційного електронного кабінету споживача на сайті КП «Київтеплоенерго», які додаються до апеляційної скарги як належні та допустимі докази.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги КП «Київтеплоенерго», безпідставно застосував положення ст. 625 Цивільного кодексу України та стягнув з відповідача інфляційні втрати та 3% річних, не врахувавши спеціальне правове регулювання, яке діє в Україні у період воєнного стану.
Суд першої інстанції не перевірив, за який саме період здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних; не надав оцінки тому, що відповідні нарахування припадають на період дії воєнного стану та не застосував Постанову КМУ № 206, яка підлягала обов`язковому застосуванню у даних правовідносинах.
В доводах апеляційної скарги категорично заперечує наявність та розмір заявленої КП «Київтеплоенерго» заборгованості. Заявлена сума є необґрунтованою, неправильною та сформована без урахування реальних обставин користування приміщенням, фактичного споживання послуг та без належного документального підтвердження, та з пропуском строків. Представлений розрахунок ґрунтується виключно на внутрішніх даних позивача, не містить вихідних первинних показників та не дозволяє перевірити його правильність чи спів віднести його з фактичними подіями.
Враховуючи викладене, представник рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції забезпечив право позивача КП «Київтеплоенерго»подати відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, направивши ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року у про відкриття апеляційного провадження, разом з апеляційною скаргою до особистого кабінету КП «Київтеплоенерго»у підсистемі (модуля) ЄСІКС «Електронний суд». 
Ухвалу про відкриття провадження КП «Київтеплоенерго»отримало в особистому кабінеті системи «Електронного суду» 23.02.2026 о 16:10:49, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.
Останнім днем для подання відзиву, з урахуванням положень ст. 124 ЦПК України, було 05 березня 2026 року.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. У зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».
Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому є споживачем послуг, які надає позивач.
Відповідно до розрахунку заборгованості позивача вбачається, заборгованість що станом на 31 серпня 2025 року становить 73 156,01 грн., з яких: заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13 746,97 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2 402,21 грн, 3% річних у розмірі 660,64 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 43 307,83 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 6 143,55 грн, 3% річних у розмірі 1 704,66 грн, пеня у розмірі 2 073,99 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 2 287,48 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 133,63 грн, 3% річних у розмірі 37,59 грн, заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 398,90 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 212,85 грн.
Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, суд першої інстанції мотивував своє рішення доведеністю позивачем вказаних позовних вимог та відповідністю цих вимог нормам матеріального та процесуального законодавства. Посилаючись на те, що на правовідносини, які виникли між учасниками справи, поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційну складову, погодившись із розрахунком позивача в цій частині складової вимоги заборгованості.
Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).
Правовідносини з постачання теплової енергії та постачання гарячої води регулюються постановою КМУ №1182 від 11 грудня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води», а також постановою КМУ №830 від 21 серпня 2019 року №1182 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з з постачання теплової енергії».
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (частина п`ята статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Згідно із статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень цивільного законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.
Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні положення містить уведений в дію 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, згідно частини першої статті 9 якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.
Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
При розгляді такої категорії спорів слід враховувати правовий висновок, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).
Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.
В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися ними. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , однак відповідачем належним чином не проводилась оплата спожитих комунальних послуг, а тому в нього наявні невиконані боргові зобов`язання перед позивачем за надані комунальні послуги.
З матеріалів справи, вбачається, що позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго» (а.с. 30-31)
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Як вбачається з матеріалів справи розгляд справи, яка переглядається здійснено судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України особливістю такого порядку є розгляд справ за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
З матеріалів справи встановлено, що ухвалу про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами суд направив ОСОБА_1 за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , однак рекомендоване поштове повідомлення 0103300475349 повернулося на адресу суду.
В той же час, частина шоста статті 272 ЦПК України визначає, що днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
За таких обставин матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судом першої інстанції про розгляд щодо нього справи та не мав можливості висловити заперечення проти позовних вимог та подати докази на їх підтвердження.
Враховуючи ту обставину, що відповідач не отримував копію ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у даній справі та копію позовної заяви, останній не мав рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Вирішуючи спір в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Водночас такому праву прямо відповідає визначений в п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем.
Відповідач ОСОБА_1 від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлявся, не відключався.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, теплової енергії, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 серпня 2025 року становить 73 156,01 грн., з яких: заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13 746,97 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2 402,21 грн, 3% річних у розмірі 660,64 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 43 307,83 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 6 143,55 грн, 3% річних у розмірі 1 704,66 грн, пеня у розмірі 2 073,99 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 2 287,48 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 133,63 грн, 3% річних у розмірі 37,59 грн, заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 398,90 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 212,85 грн.
Станом на день звернення позивача до суду відповідач не сплатив зазначену заборгованість.
Відповідно до п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт.
Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином.
Враховуючи те, що Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачу, який отримував вказані послуги і користувався ними за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідача як споживача, виник обов`язок щодо оплати цих послуг.
Однак, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідно до копій платіжних інструкцій, які долучені до апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що 25 листопада 2025 року останнім було сплачено заборгованість за постачання теплової енергії заборгованість на суму 55 425,53 грн; плату за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 52,95, грн; плату за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у сумі 82,33 грн та за постачання гарячої вод и у розмірі 550,53 грн. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Частиною 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів приймає додані апелянтом до апеляційної скарги нові докази, оскільки подати їх до суду першої інстанції ОСОБА_1 не мав можливості з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що вказані платежі необхідно зарахувати у рахунок заборгованість за житлово-комунальні послуги.
Відтак, залишок суми заборгованості, яку слід стягнути з ОСОБА_1 становить 1 629,27 грн за постачання теплової енергії, послуги з постачання гарячої води у розмірі 1908,17 грн, заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 316,57 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 159,90 грн.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в якості сум штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України, то апеляційний суд виходить з наступного.
Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, тому позивач має право на отримання заборгованості за надані послуги централізованого опалення та централізоване постачання гарячої водиіз урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Платежі, встановлені у ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер.
Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 , від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 22.09.2020 у справі №918/631/19.
З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі реалізував своє право на пред`явлення позову до відповідача про стягнення заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13 746,97 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2 402,21 грн, 3% річних у розмірі 660,64 грн;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 43 307,83 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 6 143,55 грн, 3% річних у розмірі 1 704,66 грн, пеня у розмірі 2 073,99 грн;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 2 287,48 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 133,63 грн, 3% річних у розмірі 37,59 грн,
заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 398,90 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 212,85 грн.
Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, що відповідачем частково сплачено борг за житлово комунальні послуги.
Таким чином відповідачем сплачено лише заборгованість без урахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Отже перевіривши наданий розрахунок заборгованості за послуги послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року, а також заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води та заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води, апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат було здійснено помісячно, як то вимагає закон.
Крім того, позивачем при здійсненні вказаного розрахунку було також враховано положення постанови Кабінету Міністрів України №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року, відповідно до якої з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.
Так, із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем не здійснювались нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат починаючи з лютого 2022 року.
Таким чином, оскільки відповідач своєчасно зобов`язання не виконав з оплати послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, то КП «Київтеплоенерго» відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, має право на стягнення інфляційних втрат, а також трьох відсотків річних за період за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення інфляційна складова боргу склала 2 402,21 грн, 3% річних 660,64 грн;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії інфляційна складова боргу склала 6 143,55 грн, 3% річних у розмірі 1 704,66 грн, пеня у розмірі 2 073,99 грн;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води інфляційна складова боргу склала 133,63 грн, 3% річних у розмірі 37,59 грн.
Враховуючи зазначене, апеляційним судом проведено перерахунок інфляційних втрат та 3% річних та встановлено, що з відповідача слід стягнути 8 679,39 грн інфляційних втрат та 2 402,89 грн 3% річних, пені 2 073,99 грн та 1 629,27 грн заборгованості за постачання теплової енергії та заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 1908,17 грн,заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 316,57 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 159,90 грн , а всього стягнути 17 170,18 грн.
Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Оскільки позивач сплатив судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 3 028 грн, а за результатами апеляційного перегляду справи позовні вимоги є обґрунтованими на 23,47%, то на користь позивача з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 710,67 грн.
Разом з тим, оскільки апеляційну скаргу задоволено на 76,53% й апелянт сплатив за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 4 542 грн, то з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 3 475,99 (4 542 * 76,53%).
Враховуючи взаємозалік судових витрат, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 765,32 грн (3 475,99 - 710,67).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 ,задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місце знаходження: м. Київ, площа І. Франка, 5, ідентифікаційний код 40538421) заборгованість у розмірі 17 170,18 грн (сімнадцять тисяч сто сімдесят гривень вісімнадцять копійок), що складається з:
заборгованості за постачання теплової енергії у розмірі 1 629,27 грн та послуги з постачання гарячої води у розмірі 1908,17 грн,
заборгованості за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення інфляційна складова боргу склала 2 402,21 грн, 3% річних 660,64 грн;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії інфляційна складова боргу склала 6 143,55 грн, 3% річних у розмірі 1 704,66 грн, пеня у розмірі 2 073,99 грн;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води інфляційна складова боргу склала 133,63 грн, 3% річних у розмірі 37,59 грн.;
заборгованість по платі за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 316,57 грн, заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 159,90 грн.
Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»(ЄДРПОУ 40538421, 01001, м. Київ, вул. площа І. Франка, 5) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ,) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 765,32 грн (дві тисячі сімсот шістдесят п`ять гривень тридцять дві копійки).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді : 

_______________ ________________ ______________
М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв