ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" лютого 2026 р. Справа№ 910/8362/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сковородіної О.М.
суддів: Колесника Р.М. 
Тищенко А.І. 

за участю секретаря судового засідання Фурсова Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 (суддя - Васильченко Т.В., повний текст складений 06.01.2026)
у справі за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
про стягнення 88 695 381,00 грн

за участю представників сторін:
від позивача: Дворніков А.О.;
від відповідача: Ільмухіна Т.Ф.
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про стягнення 88695381,00 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу №1/2023-ТЕС-ДЕК від 20.01.2023 року відповідач не повернув передплату за договором, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 82287972,82 грн, інфляційні втрати у розмірі 3333464,55 грн та 3% річних у розмірі 3073944,56 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2024 відкрито провадження у справі №910/8362/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі №910/8362/24 позов задоволено у повному обсязі, визнано недійсним односторонній правочин у вигляді заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про зарахування зустрічних однорідних вимог №125/3/2-7438 від 20.08.2024 та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" основний борг у розмірі 82287972, 82 грн., 3 % річних у розмірі 3073944,56 грн., інфляційні втрати у розмірі 3333464,55 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 850262,40 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не доведено факту недотримання АТ "ДТЕК Дніпроенерго" обов`язку щодо скерування вимоги про повернення переплати, а також не надано жодного доказу на спростування факту отримання вимоги. Строк виконання відповідачем обов`язку з повернення суми переплати є таким, що настав, з урахуванням пункту 4.4 договору №1/2023-ТЕС-ДЕК та приписів статті 252-254 Цивільного кодексу України.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 21.01.2026, у встановлений процесуальний строк, через електронний кабінет подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення прийняте за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Вимоги, які зарахував відповідач за заявою про зарахування були зустрічними (оскільки кредитор за одним зобов`язанням був боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням був кредитором за другим); однорідними (зарахування грошових коштів), строк виконання їх настав - грошове зобов`язання відповідача перед позивачем припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19).
АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», як у межах справи №910/8362/24, так і у межах справи №908/780/23 не надало жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що розмір зобов`язань позивача перед відповідачем за договором №ТЕС-ЗЕЗ є іншим, ніж той, що документально підтверджений ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг».
АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» при підтвердженні/визнанні договірних відносин між сторонами за договором №ТЕС-ЗЕЗ, набутті у власність природного газу у погодженому сторонами об`ємі; за наявності постанови Верховного Суду від 24.05.2023 у справі №910/3232/22, починаючи з 2022 року, тобто вже майже 4 роки, безоплатно використовує чуже майно (природний газ) та уникає проведення розрахунків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 було відкрито апеляційне провадження у справі №910/8362/24 з викликом сторін, витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8362/24. 
05.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/8362/24.
Заперечуючи проти апеляційної скарги, Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" подало відзив, в якому просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, наголошуючи на обґрунтованості висновків суду. Вказує, що у ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" залишився обов`язок щодо повернення 82 287 972,82 грн переплати за договором постання газу, відповідач не заперечує наявність зобов`язання на суму 82 287 972,82 грн.
У судове засідання 25.02.2025 з`явились представники позивача та відповідача.
Представник відповідача у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі, у яких підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 скасувати в повному обсязі та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача у судовому засіданні також надав суду свої пояснення по справі, у яких заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.
Як підтверджено матеріалами справи, 20.01.2023 року між ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", як постачальником, та AT "ДТЕК Дніпроенерго", відокремлений підрозділ "Криворізька теплова електрична станція" AT "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО", як споживачем, було укладено договір №1/2023-ТЕС-ДЕК постачання природного газу (далі за текстом - договір).
Умовами договору сторони узгодили таке:
Постачальник зобов`язується поставити природний газ (далі за текстом - газ) споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору (пункт 1.1 договору).
Сторони визначили, що договірний обсяг (обсяг замовленої потужності та плановий обсяг природного газу), що передається в період постачання з дати укладання договору до 31.01.2023 встановлюється на підставі наказу Міністерства енергетики України №445 від 30.12.2022, складає 22,9 млн. куб. м газу (пункт 2.1 договору).
Пунктом 2.2 договору передбачено, що постачальник передає споживачу природний газ у загальному потоці газу. Передача природного газу від постачальника до споживача оформлюється Комерційним актом приймання-передачі природного газу відповідно до вимог Кодексу ГТС та цього договору.
Оплата за газ проводиться споживачем виключно грошовими коштами на банківський рахунок постачальника шляхом 100% оплати договірної вартості газу за період постачання наступним чином: 33% від Розрахункової Договірної Вартості оплачується Покупцем до 10 числа періоду постачання включно; 33% від Розрахункової Договірної Вартості оплачується Покупцем до 20 числа періоду постачання включно; 34% від Розрахункової Договірної Вартості оплачується Покупцем до 28 числа періоду постачання включно.
Остаточний розрахунок за фактично переданий у періоді постачання природний газ з урахуванням цього договору, здійснюється споживачем на підставі відповідних комерційних актів не пізніше 10 числа місяця (включно), наступного за періодом постачання. В платіжних дорученнях споживач має обов`язково вказувати призначення платежу, номер та дату договору (пункт 4.2 договору).
Згідно з пунктом 4.4 договору у випадку переплати за переданий протягом відповідного періоду постачання природний газ, сума переплати автоматично зараховується постачальником в рахунок оплати за наступний період постачання або повертається споживачу на його письмову вимогу, за умови відсутності заборгованості споживача та після підписання сторонами відповідного акту звіряння, протягом 5-ти (п`яти) робочих днів.
Даний договір укладений сторонами з відкладальною умовою відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України та набуває чинності з дати укладання споживачем, відповідно до п. 3.4.10 та п. 3.4.11 даного договору, договору про договірне списання з поточних рахунків споживача (зокрема з поточних рахунків із спеціальним режимом використання), призначених для зарахування всіх коштів від ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", і діє в частині поставки газу до 31.01.2023, а в частині розрахунків за газ - до повного їх виконання (пункт 8.1 договору).
Листом №01/131 від 27.03.2023 AT "ДТЕК Дніпроенерго" у зв`язку з закінченням строку дії договору, враховуючи зменшення договірного обсягу природного газу, просило ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" протягом 5 робочих днів з дати отримання цієї вимоги повернути позивачу переплачені грошові кошти у сумі 82 287 972,82 грн.
04.04.2023 відповідач направив на адресу AT "ДТЕК Дніпроенерго" заяву №125/6/2-3295 про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої повідомив про: 1) припинення грошового зобов`язання AT "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" на суму 4 644 451,04 грн за договором від 16.03.2022 №ТЕС-ДЕК; 2) часткове припинення грошового зобов`язання АТ "ДТЕК Дніпроенерго" на суму 77 643 521,78 грн за договором від 10.03.2022 №ТЕС-ЗЕЗ; 3) припинення грошового зобов`язання ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" на суму 82 287 972,82 грн, яке виникло як переплата за поставлений природний газ за договором від 20.01.2023 №1/2023-ТЕС-ДЕК. Товариство повідомило, що залишок заборгованості AT "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" перед ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" за договором від 10.03.2023 №ТЕС-ЗЕЗ складає 290 572 757,79 грн. Обов`язок повернути позивачу переплату за договором від 20.01.2023 №1/2023-ТЕС-ДЕК відсутній.
АТ "ДТЕК Дніпроенерго" 10.04.2023 направило на адресу ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" заперечення щодо одностороннього зарахування вимог, в яких не погодилося з припиненням взаємних зобов`язань шляхом їх взаємозаліку. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2023 у справі № 910/6250/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2024, односторонній правочин ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" про зарахування зустрічних однорідних вимог № 125/6/2-3295 від 04.04.2023 визнано недійсним. Постановою Верховного Суду від 06.08.2024 у справі № 910/6250/23 рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2024 у справі № 910/6250/23 залишено без змін.
За позицією позивача, у ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" залишився обов`язок щодо повернення 82 287 972,82 грн переплати за договором №1/2023-ТЕС-ДЕК постачання природного газу від 20.01.2023.
14.06.2024 на електронну адресу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" позивачем направлено повторну вимогу про повернення 82 287 972,82 грн переплати за договором №1/2023-ТЕС-ДЕК постачання природного газу від 20.01.2023.
На підставі того, що вимоги позивача залишенні ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" без виконання, АТ "ДТЕК Дніпроенерго" у межах даного позову нарахувало до стягнення 3 333 464,55 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 3 073 944,56 грн, розрахованих за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 05.04.2023 по 02.07.2024.
Після відкриття провадження за даним позовом, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", керуючись статтею 601 Цивільного кодексу України, направило АТ "ДТЕК Дніпроенерго" нову заяву №125/3/2-7438 від 20.08.2024, в якій вказало про часткове припинення грошового зобов`язання АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на суму 82 287 972,82 грн за договором постачання природного газу від 10.03.2022 та про припинення грошового зобов`язання ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на суму 82 287 972,82 грн, яке виникло як переплата за поставлений газ за договором постачання природного газу від 20.01.2023 №1/2023-ТЕС-ДЕК.
05.09.2024 позивачем на електронну адресу відповідача направлено лист заперечення АТ "ДТЕК Дніпроенерго" щодо припинення зустрічних вимог між сторонами.
Керуючись приписами частини 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, позивач просив суд визнати недійсним односторонній правочин у вигляді заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про зарахування зустрічних однорідних вимог №125/3/2-7438 від 20.08.2024, оскільки, за твердженнями позивача, зобов`язання не могли бути припинені шляхом заліку зустрічних однорідних вимог так як у АТ "ДТЕК Дніпроенерго" відсутнє грошове зобов`язання перед ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на суму 368 216 279,57 грн, яке виникло за договором постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ від 10.03.2022, як борг за поставлений природний газ.
Як встановлено судом першої інстанції, спірна заява відповідача №125/3/2-7438, в якій вказано про часткове припинення грошового зобов`язання АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на суму 82 287 972,82 грн датована та скерована позивачу 21.08.2024, у той час, як з позовом АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» звернулось до суду першої інстанції 03.07.2024 шляхом формування в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд". Суд першої інстанції зазначив про неможливість включити вимогу про визнання заяви недійсною, як односторонній правочин, до позовної заяви АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», а тому позивач передав таку вимогу на розгляд суду до закінчення підготовчого провадження, зазначивши про неї у відповіді на відзив.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно з статтею 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
Отже, заява сторони договору може вважатися одностороннім правочином, у випадку, якщо воно породжує, змінює чи припиняє права та обов`язки обох сторін договору.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями статті 203 Цивільного кодексу України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 911/2768/20, від 30.06.2021 у справі № 910/3140/19.
Недодержання особою при вчиненні правочину (в т.ч. одностороннього) наведених вимог є правовою підставою для визнання його недійсним в силу приписів статті 215 Цивільного кодексу України в судовому порядку.
Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Згідно з частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Аналогічні положення закріплені у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Відповідно до частини 5 статті 202 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Виходячи із положень статей 202 та 601 Цивільного кодексу України, спірні заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, надіслані відповідачем позивачу, за своєю правовою природою є односторонніми правочинами, направленими на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.
Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.
Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 Цивільного кодексу України): бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Такий правовий висновок, зокрема, сформовано в пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16.
Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.
Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема, статтею 203 Господарського кодексу України, статтею 601 Цивільного кодексу України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.
У постановах від 28.02.2018 у справі №910/4312/17, від 04.07.2018 у справі №910/16430/16, від 05.07.2018 у справі №914/3013/16, від 19.07.2018 у справі №910/14503/16, від 26.09.2018 у справі №910/20105/17, від 04.04.2019 у справі №918/329/18 Верховний Суд зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна зі сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 уточнив висновки Верховного Суду щодо застосування норм права (статей 601, 602 Цивільного кодексу України).
Так, Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 вказав, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.
За дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.
Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.
У пункті 8.3 постанови Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №910/4503/20 зазначено, що для правильного вирішення спору зі справи судам необхідно як встановити факт наявності між сторонами спору щодо вимог, які були погашені (припинені) оскаржуваним зарахуванням, так і перевірити, чи існувала зарахована заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною при зарахуванні.
Згідно зі змістом оспорюваного правочину відповідач повідомив АТ "ДТЕК Дніпроенерго" про часткове припинення грошового зобов`язання АТ "ДТЕК Дніпроенерго" на суму 82287972,82 грн за договором постачання природного газу від 10.03.2022 та про припинення грошового зобов`язання ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на суму 82 287 972,82 грн, яке виникло як переплата за поставлений газ за договором постачання природного газу №1/2023-ТЕС-ДЕК від 20.01.2023. Також ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" повідомив позивача про те, що заборгованість АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» перед відповідачем за договором постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ від 10.03.2022 складає 285 928 306,75 грн.
Судом встановлено, що у провадженні Господарського суду Запорізької області перебувала справа №908/780/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до АТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" про стягнення заборгованості у розмірі 413531855,69 грн з яких 368216279,57 грн основний борг, 7408634,97 грн три проценти річних, 37906941,15 грн інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.09.2023 у справі №908/780/23 задоволено первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг до Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго про стягнення 413 531 855,69 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг" 368 216 279,57 грн. основного боргу, 7 408 634,97 грн. 3% річних, 37 906 941,15 грн. інфляційних втрат та 939 400,00 грн. витрат на оплату судового збору. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго до Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг про стягнення 199 639 146,66 грн.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.02.2024 у справі №908/780/23 рішення Господарського суду Запорізької області від 26.09.2023 у справі №908/780/23 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг до Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго про стягнення 413 531 855,69 грн. відмовлено та у задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго до Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг про стягнення 199 639 146,66 грн відмовлено.
За приписами статті 284 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Станом на момент вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" оспорюваного одностороннього правочину, вимоги відповідача до АТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" вже були предметом спору у межах справи № 908/780/23. Такі вимоги не тільки не визнавались АТ "ДТЕК Дніпроенерго", про що вказано у судовому рішенні у справі № 908/780/23, а й судом постановлено рішення про відмову в стягненні спірної заборгованості, через встановлення нікчемності договору, за яким відповідач наполягав на стягненні цієї заборгованості.
Враховуючи встановлені вище обставини, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач належним чином довів обставини недійсності вчиненого відповідачем одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог та невідповідність його приписам статті 601 Цивільного кодексу України, статті 203 Господарського кодексу України.
Встановивши наявність підстав визнання недійсним одностороннього правочину у вигляді заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про зарахування зустрічних однорідних вимог №125/3/2-7438 від 20.08.2024, суд першої інстанції дійшов висновку про помилковість тверджень відповідача про припинення його зобов`язання перед АТ "ДТЕК Дніпроенерго" на суму 82 287 972,82 грн, яке виникло як переплата за поставлений газ за договором постачання природного газу №1/2023-ТЕС-ДЕК від 20.01.2023.
Укладений між сторонами договір №1/2023-ТЕС-ДЕК постачання природного газу за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Приписи вказаної статті кореспондуються із нормами статті 712 Цивільного кодексу України. Частиною 2 якої передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Стаття 663 Цивільного кодексу України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред`явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.
Можливість обрання варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.
Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
Крім того, умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Умовами пункту 4.4 договору №1/2023-ТЕС-ДЕК сторони погодили можливість повернення переплати за не переданий протягом відповідного періоду постачання природний газ споживачу на його письмову вимогу, за умови відсутності заборгованості споживача та після підписання сторонами відповідного акту звіряння, протягом 5-ти (п`яти) робочих днів.
Обов`язок з повернення переплати у відповідача, згідно з умовами укладеного договору, виникає після підписання акту звіряння, за наявності вимоги не пізніше 5-го робочого дня за днем її надсилання.
Позивачем до матеріалів справи був долучений Акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2023-15.03.2023 за договором №1/2023-ТЕС-ДЕК від 20.01.2023, підписаний електронними цифровими підписами та скріплений печатками обох сторін.
Згідно з вимогами чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Відповідно до частини 7 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній станом на дату підписання актів звірки, головний бухгалтер або особа, на яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, зокрема забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.
Відповідно до вимог чинного законодавства бухгалтер, який підписав акт звірки, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.
Із наданого акту звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2023-15.03.2023 по договору №1/2023-ТЕС-ДЕК від 20.01.2023, вбачається, що ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" засвідчує факт наявності у нього зобов`язання зі сплати грошових коштів у розмірі 82 287 972,82 грн.
Судом першої інстанції було досліджено, що 27.03.2023 позивачем на електронну адресу відповідача ntg@naftogaztranding.com.ua та disp@naftogaztranding.com.ua була скерована вимога щодо повернення переплати за природний газ.
ЛИСТ.999.pdf.p7s, який був вкладенням до електронного листа, це електронний файл, у форматі «p7s» електронного документообігу, в якому міститься вимога АТ "ДТЕК Дніпроенерго" №01/131 від 27.03.2023 щодо повернення переплати за природний газ, який підписаний за допомогою електронно-цифрового підпису, роздруківка про вчинення якого наявна в матеріалах справи та додана до відповіді на відзив.
Також, згідно з додатками до відповіді на відзив, вимога №01/131 від 27.03.2023 була направлена засобами поштового зв`язку, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №5386001372851 від 28.03.2023.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не мав приймати докази відправки цього листа під час підготовчого провадження в силу того, що позивач не подавав клопотання про поновлення строків на прийняття нових доказів, судова колегія вважає безпідставними, оскільки, зазначені докази були подані на спростування позиції апелянта, висловленої у відзиві на позовну заяву.
Тобто, не є в розумінні ГПК України новими доказами, долучення яких потребувало звернення з клопотанням про поновлення строків на їх подання.
Докази направлення відповідачу вимоги про повернення переплати саме 27.03.2023 та 14.06.2024 надані в матеріали справи, при цьому відповідачем не спростовано ані направлення позивачем вказаних вимог, ані отримання відповідачем таких вимог саме 27.03.2023 та 14.06.2024.
В судовому засіданні представник апелянта наполягав на тому, що зобов`язання Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" по сплаті заборгованості в сумі 82287972,82 грн. існують, незважаючи на встановлення Центральним апеляційним господарським судом в межах справи №908/780/23 нікчемності правочину, оскільки підтверджені первинними документами, і тому, за правилами наслідків недійсності правочину, він (в тому числі в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України) мав всі підстави здійснити залік зустрічних вимог.
Суд не може погодитись з такими твердженнями виходячи з наступного.
По-перше, заборгованість, на заліку якої наполягає апелянт, є спірної, так, позивач не зважаючи на факт підписання актів поставленого газу, ставить під сумнів дійсність обсягів газу, з огляду на те, що показники приборів обліку, на момент складання актів, знаходились (та знаходяться) на окупаний території і тому, перевірка даних приборів обліку неможлива.
По-друге, лист про залік зустрічних вимог № 125/6/2-3295 від 04.04.2023 мав місце після прийняття постанови Центральним апеляційним господарським судом у справі №908/780/23, тобто в умовах того, що апелянт був обізнаний з тим, що судом встановлена нікчемність договору. Проте, за змістом листа про залік зустрічних вимог № 125/6/2-3295 від 04.04.2023, апелянт наполягав на тому, що він (залік) проводиться саме за договірним зобов`язанням, а не за наслідками нікчемного правочину.
Отже, встановлення нікчемності правочину вказує, що заборгованість в будь-якому випадку не може вважатись такою, що виникла за договірними зобов`язаннями.

По-третє, посилання апелянта на встановлення в межах справи №910/3232/22 факту постачання природного газу є неспроможними, враховуючи той факт, що за змістом рішень, прийнятих в цій справі, встановлення обсягів поставленого газу не відбувалось. Та, як слід, розмір заборгованості не підтверджувався.

Таким чином, застосування принципу «jura novit curia» («суд знає закони»), апеляційна колегія вважає в даному випадку неможливим, через недоведеність суми боргу (не підтвердження обсягу поставленого газу). 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання недійсним одностороннього правочину у вигляді заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про зарахування зустрічних однорідних вимог №125/3/2-7438 від 20.08.2024 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" основного боргу у розмірі 82287972, 82 грн., 3 % річних у розмірі 3073944,56 грн., інфляційних втрат у розмірі 3333464,55 грн.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що всі інші доводи сторін не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач у встановленому законом порядку довів належними і допустимими доказами наявність тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі №910/8362/24 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі №910/8362/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі №910/8362/24 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.
4. Матеріали справи №910/8362/24 повернути до Господарського суду міста Києва.
Повний текст постанови складено та підписано 09.03.2026.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 (двадцяти) днів до Верховного Суду відповідно до статей 287-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя О.М. Сковородіна 

Судді Р.М. Колесник

А.І. Тищенко