Справа № 357/4131/25
Провадження № 2/357/2343/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Кошель Б. І. ,
при секретарі – Кардаш О. Р.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква в залі суду № 6 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просив: стягнути з Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі – 134189,11 грн в межах страхового відшкодування; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 30000,00 грн; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 02 липня 2024 року о 11 год 04 хв в м. Біла Церква, вул. Мережна, 7-Б, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Opel Vivaro, н.з. НОМЕР_1 , під час повороту не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався на зустріч по рівнозначній дорозі, а саме транспортному засобу Chrysler 200 н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , чим змусив його почати різко гальмувати та змінити напрямок руху, внаслідок чого створив аварійну обстановку, чим порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 16.13 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 122 КУпАП. Постановою Білоцерківського районного суду Київської області від 20.08.2024 у справі № 357/10034/24 було встановлено, що своїми діями ОСОБА_2 - відповідач, порушив п. 2.36, 16.13 Правил дорожнього руху і вчинив правопорушення, передбачене ст. 122 ч..5 КУпАП. України. Вказані порушення Відповідачем ОСОБА_2 призвели до зміни напрямку руху водія ОСОБА_1 та зіткнення з припаркованими транспортними засобами. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області справу відносно ОСОБА_1 було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та констатовано, що він не мав можливості попередити зіткнення з припаркованими автомобілем, що вказує на той факт, що причиною виникнення ДТП та його наслідки у вигляді пошкодження транспортних засобів є наслідком порушень п. 2.3 б) та 16.13 ПДР вчинених ОСОБА_2 . Внаслідок зіткнення, автомобіль Chrysler 200 н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, а позивач поніс матеріальні збитки на відновлення та ремонт автомобіля. ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «Експрес Страхування», де застрахована цивільна відповідальність винуватця ДТП, з заявою про відшкодування завданої шкоди. Відповідно до Договору страхування передбачене страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн. Страхова компанія «express страхування» відмовилась в добровільному порядку відшкодовувати шкоду, посилаючись на відсутність підстав відшкодування завданої шкоди. Позивач категорично незгодний з вказаною позицією і вивчивши судову практику та правові норми впевнений, що відповідальність страхової компанії за створення аварійної обстановки настає лише в разі, якщо ця обстановка призвела до настання страхового випадку, передбаченого договором страхування. Якщо ДТП сталося з вини водія, страхова компанія винуватця відшкодовує збитки потерпілим у межах страхової суми. Позивач звернулася до СПД ОСОБА_3 для отримання висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу. Згідно звіту щодо визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу вартість матеріального збитку становить 129689,11 грн. Окрім матеріальної шкоди внаслідок ДПТ позивачу було завдано також нематеріальних втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які негативно вплинули на його життя, а саме: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання психологічного дискомфорту, порушення сну. Сума заявленої вимоги до відповідача в частині відшкодування моральної шкоди становить 30000,00 грн.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2025 головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду.
Ухвалою судді від 01 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Судом 02.05.2025 р. за вх.№24389 отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до нього про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заявданої в наслідок ДТП у повному обсязі. У відзиві зазначив, що що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається як на підс¬таву своїх вимог. Позивач обґрунтовує заяву, що відповідно до Договору страхування передбачене страхове відшкодування в розмірі 160000 грн., однак страхова компанія відмовилась в добровільному порядку відшкодовувати шкоди. Навіть, якщо припустити, за вище вказаних умов відповідач не може нести відповідальність у відшкодування повної шкоди у настанні ДТП, оскільки особа відшкодовує лише розмір завданої шкоди, яка перевищує ліміт відповідальності страховика, що і зазначає позивач. Тому, саме страхова компанія є належним відповідачем у вказаній справі. Отже, у відповідача відсутній обов`язок з сплати страхового відшкодування за вище вказаних умов, зокрема відсутність установленої вини відповідача у ДТП судовим рішенням, та вчинення всіх дій для повідомлення страховика, який і має обов`язок згідно Договору відшкодування шкоди. Для стягнення моральної шкоди обов`язковою є наявність елементів (умов): на¬явність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподія¬ною шкодою. Водночас наявність вини є обов`язковою умовою такого виду відповідаль¬ності. Тягар доведення наявності зазначених умов покладається на позивача, який зверну¬вся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України. Тобто підставою для відшкодування шкоди може бути лише у тому випадку, якщо відповідачем дійсно завдано шкоди позивачу. Позивачем не надано жодних доказів для підстав відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою суду від 23 липня 2025 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» та відкладено підготовче судове засідання до 24 вересня 2025 року.
Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Судом 11.02.2026 р. за вх..№9168 отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача ТДВ «Експрес Страхування» Беляєв Ю. Л. просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача на користь ТДВ «Експрес Страхування» витрати на правничу допомогу у розмірі 4542,00 грн. Заперечую позовні вимоги представник відповідача посилається на те, що 02.07.2024 р. в м. Біла Церква за участю автомобіля Opel Vivaro, д.н. НОМЕР_3 , № шасі (кузов, рама) НОМЕР_4 керував ОСОБА_2 та автомобіля CHRYSLER 200, д.н. НОМЕР_2 , № шасі (кузов, рама) НОМЕР_5 . Згідно схеми ДТП учасниками ДТП були автомобіль CHRYSLER 200, д.н. НОМЕР_2 та автомобіль Toyota Corola д.н.з НОМЕР_6 ». Згідно з постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.08.2024 р. справа № 357/10034/24 водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 122 КУпАП (створення аварійної обстновки). Згідно з постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2024 р. Справа № 357/9789/24 провадження відносно водія ОСОБА_1 за ст 124 КУпАП було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст 247 КпАП. 15.10.2024 р. ТДВ «Експрес Страхування» було складено страховий акт № 4.24.01230-1 яким подію не було визнано страховим випадком та відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Не погоджуючись з підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування Позивач звернувся до суду. ТДВ «Експрес Страхування» не визнає позовних вимог. Відповідно до наданого Позивачем Звіту від 12.12.2024 р. про визначення вартості матеріального збитку № 0612(1) складеного СПД ОСОБА_3 встановлено, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля CHRYSLER 200, д.н. НОМЕР_2 , № шасі (кузов, рама) НОМЕР_5 становить 129 689,11 грн. Таким чином, позовна вимога, в редакції Заяви про уточнення позовних вимог, а саме стягнення з ТДВ «Експрес Страхування» 134 189,11 грн, не підтверджена доказами, що містяться у матеріалах справи. Матеріали справи, надані позивачем на підтвердження настання цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_2 не містять достатньо інформації, яка б давала можливість стверджувати, що дії водія ОСОБА_2 знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з пошкодженням автомобіля CHRYSLER 200, д.н. НОМЕР_2 . Матеріали справи не місять доказів, які містять висновки щодо обвинувачень водія ОСОБА_2 у порушенні будь-яких вимог ПДР, що стали причиною ДТП, за що передбачена відповідальність за ст 124 КУпАП. ТДВ «Експрес Страхування» було оглянуто пошкоджений автомобіль та відповідно складено протоколи огляду від 29.08.2024. 15.10.2024 р. ТДВ «Експрес Страхування» було складено страховий акт № 4.24.01230-1 яким подію не було визнано страховим випадком та відмовлено у виплаті страхового відшкодування.
Сторони в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача – адвокат Устенко І. О. подав до суду заяву, яка була зареєстрована канцелярією суду 12.03.2026 р. за вх..№16084, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити позов.
Суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін та прийняття судового рішення на підставі наявних матеріалів, оскільки всі учасники справи були належним чином та завчасно у відповідності до вимог ЦПК України повідомлені по дату, час та місце слухання справи, позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, відповідачі скористалися своїм правом та подали суду відзив на позовну заяву, в якому висловили свою позицію щодо позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлено, що Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2024 року у справі №357/10034/24, яка залишена без змін Постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 (вісімдесят п`ять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1445 грн.
Згідно даної постанови встановлено, що 02 липня 2024 року о 11 год. 04 хв. в м. Біла Церква, вул. Мережна, 7-Б, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Opel Vivaro, н.з. НОМЕР_1 , під час повороту не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався на зустріч по рівнозначній дорозі, а саме транспортному засобу Chrysler 200, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим змусив його почати різко гальмувати та змінити напрямок руху, внаслідок чого створив аварійну обстановку, чим порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 16.13 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 122 КУпАП.
Також судом встановлено, що Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2024 у справі №357/9789/24 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 цього Кодексу. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Вказана постанова суду набрала законної сили 11.10.2024.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Отже вина ОСОБА_2 у вчинені ДТП не підлягає додатковому доказуванню.
Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 12.12.2024 р. за №0612(1), заподіяного ушкодженням транспортного засобу CHRYSLER 200, д.н. НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобілю CHRYSLER 200, д.н. НОМЕР_2 , становить 129689,11 грн.
Позивач сплатив ТОП ОСОБА_3 (суб`єкту оціночної діяльності) 4500,00 грн, за визначення вартості матеріального збитку CHRYSLER 200, д.н. НОМЕР_2 , що підтверджується квитанцією №3209841 від 06.12.2024.
Згідно листа ТДВ «Експрес Страхування» від 15.10.2024 р. за №0002876-10/3, позивачу було відмовлено у страховій виплаті в повному обсязі, мотивуючи тим, що в справі відсутні документи, які підтверджують настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу Opel Vivaro, н.з. НОМЕР_1 та відповідно до ст.1.3, ст. 6, ст.32.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування.
15.10.2024 р. ТДВ «Експрес Страхування» було складено страховий акт № 4.24.01230-1, яким подію не було визнано страховим випадком та відмовлено у виплаті страхового відшкодування.
З наявних матеріалів справи та страхового акту вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «Експрес Страхування» по полісу обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-220028840 від 26.03.2024р.
При вирішення даного спору суд виходить з наступного.
Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі, а по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст. 5 Закону №1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).
Відповідно до п.п..9.1,9.2 ст. 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Згідно зі ст. 29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «Експрес Страхування» по полісу обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-220028840 від 26.03.2024р., ліміт відповідальності 160000,00 грн.
Невиконання вказаного обов`язку страховика можливе за певних умов, що передбачені у ст.37 Закону №1961-IV, а саме: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Також, згідно п. 32.1 ст. 32 Закону №1961-IV, відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.
Однак, факт ДТП, причини та обставини її настання, а також вина, у виникненні ДТП та спричиненні за її наслідками шкоди, встановлені в Постановові Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2024 року у справі №357/10034/24 та Постанові Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2024 у справі №357/9789/24, а розмір заподіяної шкоди встановлено в Звіті про визначення вартості матеріального збитку від 12.12.2024 р. за №0612(1).
При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач ТДВ «Експрес Страхування» в силу ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України не надав доказів на спростування розміру збитків, визначених у звіті. Доказів, що вказане експертне дослідження проведено з порушенням вимог закону та не є належним доказом по справі, матеріали справи не містять.
Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Вказана позиція кореспондується з позицією викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 провадження 14-95 цс20, де вказано, що у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).
Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Враховуючи вищенаведене та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з ТДВ «Експрес Страхування» грошових коштів на відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, в розмірі 129689,11 грн.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України).
У ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц визначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Тому, визначаючи розмір завданої неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг душевних страждань позивача, яких він зазнав у зв`язку ДТП, виникненням побутових незручностей, пов`язаних з порушенням усталеного способу життя.
Також, позивач зазначив, що йому було завдано нематеріальних втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які негативно вплинули на його життя, а саме: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживання психологічного дискомфорту, порушення сну.
Позивач оцінює компенсацію за нанесену моральну шкоду відповідачем у розмірі 30000 грн.
Разом з тим, позивачем у повній мірі не доведено підтвердження заподіяння моральних чи фізичних страждань, викликаних діями відповідача у заявленому розмірі відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, що повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн, що є достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем моральну шкоду.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, за рахунок відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 1211,20 грн, пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог.
Зокрема, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, а саме 18,79% від ціни позову (30000 грн х100:159689,11 грн), що становить 227,58 грн, та враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 16,67 % (5000 грн х100:30000) слід стягнути судовий збір в розмір 37,94 грн (227,58 грн х 16,67%).
З Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, а саме 81,21% від ціни позову (129689,11 грн х100:159689,11 грн), що становить 983,62 грн (1211,20 грн х 81,21%) та витрати на проведення товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку в розмірі 4500,00 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76 82, 141, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_1 129689,11 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 983,62 грн та витрати на проведення товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку в розмірі 4500,00 грн, всього до стягнення 135172,73 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 37,94 грн , всього до стягнення 5037,94 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_7 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_8 .
Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»; адреса: просп. Бандери Степана, буд. 22, м. Київ, 04073; ЄДРПОУ: 36086124.
Повний текст рішення складено 23.03.2026. 

Суддя 	Б. І. Кошель