ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року	Львів	Справа № 140/1748/25 пров. № А/857/22018/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року (головуюча суддя: Смокович В.І., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, стягнення моральної шкоди, -
встановив:
ОСОБА_1 , 19.02.2025 звернулася з позовом до суду, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Волинській області № 27-о від 20.01.2025 «Про звільнення ОСОБА_1 », згідно з яким припинено державну службу та звільнено 20.01.2025 ОСОБА_1 - завідувача сектору з надання адміністративних та інших послуг Луцької державної податкової інспекції ГУ ДПС у Волинській області, з займаної посади, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису ГУ ДПС у Волинській області, згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»; 
поновити її на посаді завідувача сектору з надання адміністративних та інших послуг Луцької державної податкової інспекції ГУ ДПС у Волинській області; 
стягнути з ГУ ДПС у Волинській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, з дня звільнення до моменту ухвалення судом рішення, який станом на день подачі позовної заяви становить 49 825,60 грн;
стягнути з ГУ ДПС у Волинській області на її користь грошові кошти у розмірі 25000,00 грн, у якості відшкодування завданої моральної шкоди та 30000 грн витрат на правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ГУ ДПС у Волинській області № 348 від 06.11.2024 було затверджено новий штатний розпис, який введено в дію наказом № 350 від 08.11.2024, унаслідок прийняття якого відбулось скорочення чисельності та штату державних службовців, скорочення посад державної служби. Зазначає, що 19.12.2024 вручено попередження про наступне звільнення та запропоновано посаду заступника начальника Володимирської державної податкової інспекції, займати яку позивач не погодилась, оскільки є одинокою матір`ю, яка сама виховує сина і не має можливості їздити за 70 кілометрів від попереднього місця робот щодня. Наказом № 27-о від 20.01.2025 «Про звільнення ОСОБА_1 » наказано припинити державну службу та звільнити 20.01.2025 ОСОБА_1 - завідувача сектору з надання адміністративних та інших послуг ГУ ДПС у Волинській області, з займаної посади, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису ГУ ДПС у Волинській області, згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Вважає, що під час прийняття наказу ГУ ДПС у Волинській області не було дотримано вимог законодавства щодо рівності усіх працівників (недискримінаційна поведінка роботодавця), правил щодо визначення переважності при вирішенні питання залишення на посаді, а також аксіоми щодо обов`язкової пропозиції усіх вакантних посад особі, посада якої скорочується.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Волинській області від 20 січня 2025 року № 27-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору з надання адміністративних та інших послуг Луцької державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Волинській області з 21 січня 2025 року.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 153878,97 грн (сто п`ятдесят три тисячі вісімсот сімдесят вісім гривень 97 копійок).
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору з надання адміністративних та інших послуг Луцької державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Волинській області та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 47947,85 грн (сорока семи тисяч дев`ятсот сорока семи гривень 85 копійок) підлягає до негайного виконання.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що наказом Державної податкової служби України від 01.08.2024 № 567 «Про внесення змін до наказу ДПС від 12.11.2020 № 644» чисельність ГУ ДПС у Волинській області зменшено на 22 штатні одиниці, у зв`язку із чим було введено в дію 06.11.2024 затверджений перелік змін № 4 до організаційної структури та введено в дію 08.11.2024 перелік змін № 1 до штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Волинській області, згідно з якими відбулось скорочення чисельності та штату державних службовців, скорочення посад державної служби ГУ ДПС у Волинській області. В результаті внесених змін, Луцьку ДПІ реорганізовано та посаду завідувача сектору з надання адміністративних та інших послуг Луцької державної податкової інспекції, яку обіймала позивачка, виведено зі штату. У зв`язку з чим, на підставі частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», позивачка 19.12.2024 попереджена про скорочення чисельності та штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису ГУ ДПС у Волинській області та наступне звільнення з посади, яку вона обіймала. Вказує, що у попередженні про наступне звільнення від 19.12.2024 було запропоновано позивачці посаду державної служби, з пропозицією якої вона не погодилася. При цьому, позивачці було надано перелік посад, які пропонуються для її працевлаштування станом на 20.01.2025, серед яких були відповідні посади, що відносяться до категорії «Б», тобто рівнозначні, а також нижчі посади державної служби, за виключенням тих, на які вже було розпочато процес працевлаштування. Позивачка, ознайомившись з переліком посад, що пропонуються для працевлаштування не погодилась. Також відповідач зазначає, що Закон України «Про державну службу» не встановлює обмеження щодо посад які мають бути запропоновані особі що звільняється, враховуючи запропоновану посаду в попередженні про наступне звільнення, слід дійти висновку, про дотримання податковим органом вищевказаних норм. При цьому вказує, що факт розірвання шлюбу не доводить факт відсутності участі батька у вихованні та утриманні дітей та, відповідно, не підтверджує наявність у позивачки статусу «одинока мати», а тому гарантії, передбачені частиною третьою статті 184 КЗпП України на позивачку не поширюються.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДПС у Волинській області не виконало покладений на нього законом обов`язок одночасно з попередженням про звільнення запропонувати позивачці інші наявні рівнозначні посади державної служби категорії «Б», які вона могла обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Відповідач не надав доказів того, що під час звільнення позивачки проводився аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися працювати і тих, які підлягали звільненню. Наведене також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладену у постанові від 31.03.2025 у справі № 360/48/23. Враховуючи наведене відповідач так і не зміг пояснити причини, по якій позивачці не було запропоновано посаду, яку вона, відповідно до поданої 17.01.2025 заяви, бажала займати, а саме - заступник начальника відділу обліку платників, об`єктів оподаткування та ведення реєстрів Луцької державної податкової інспекції. Встановлені судом обставини свідчать, що відповідач при звільненні позивачки діяв не об`єктивно, упереджено, нерозсудливо, не дотримався порядку звільнення працівників, передбаченого Законом № 889-VIII та КЗпП України, що призвело до порушення трудових прав та гарантій позивачки, а відтак оскаржуваний наказ № 27-о від 20.01.2025 «Про звільнення ОСОБА_1 » є протиправним та підлягає скасуванню. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що із відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 20.03.1996 здійснювала професійну діяльність в податковому органі та з 09.08.2022 займала посаду завідувача сектору з надання адміністративних та інших послуг Луцької державної податкової інспекції (а.с. 23-32).
На підставі переліку змін № 4 до організаційної структури ГУ ДПС у Волинській області, затвердженого в. о. голови Державної податкової служби від 05.11.2024, винесено наказ ГУ ДПС у Волинській області від 06.11.2024 № 348, яким було введено в дію затверджений перелік змін № 4 до організаційної структури (а.с. 46-47).
В. о. голови Державної податкової служби від 08.11.2024 затверджено штат у кількості 534 штатних одиниць, відповідно до переліку № 1 змін до штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Волинській області (а.с. 73-76).
Як убачається із попередження про наступне звільнення, позивачка 19.12.2024 проінформована, що її посада державної служби скорочується внаслідок зміни структури або штатного розпису ГУ ДПС у Волинській області та про наступне звільнення з посади, яку вона обіймає (а.с. 33).
Разом із попередженням про наступне звільнення, 19.12.2024 позивачці запропоновано зайняти посаду заступника начальника Володимирської державної податкової інспекції, із чим вона не погодилась (а.с. 34).
Також, 20.01.2025 позивачці надано перелік посад, які пропонуються для працевлаштування, із якими вона ознайомилась, однак із запропонованими посадами не погодилась (а.с. 155-156).
Наказом в. о. начальника ГУ ДПС у Волинській області від 20.01.2025 № 27-о «Про звільнення ОСОБА_1 », припинено державну службу та звільнено з 20.01.2025 ОСОБА_1 завідувача сектору з надання адміністративних та інших послуг Луцької державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Волинській області, з займаної посади, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису ГУ ДПС у Волинській області, згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (а.с. 44-45).
Позивач, уважаючи, наказ ГУ ДПС у Волинській області від 20.01.2025 № 27-о протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулася за захистом своїх прав та інтересів до суду.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Закон України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10.12.2015 регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Відповідно до статті 4 Закону № 889-VІІІ державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів: верховенства права; законності; професіоналізму; патріотизму; доброчесності; ефективності; забезпечення рівного доступу до державної служби; політичної неупередженості; прозорості; стабільності.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 889-VІІІ державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.
Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII (далі – Закон № 889-VIII) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. 
Частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. 
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. 
Наказом Державної податкової служби України від 01.08.2024 № 567 «Про внесення змін до наказу ДПС від 12.11.2020 № 644» чисельність Головного управління ДПС у Волинській області зменшено на 22 штатні одиниці. 
У зв`язку з цим, було введено в дію 06 листопада 2024 року затверджений перелік змін № 4 до організаційної структури та введено в дію 08 листопада 2024 року перелік змін № 1 до штатного розпису на 2024 рік Головного управління ДПС у Волинській області, згідно з якими відбулось скорочення чисельності та штату державних службовців, скорочення посад державної служби Головного управління ДПС у Волинській області. 
В результаті внесених змін, Луцьку ДПІ реорганізовано та посаду завідувача сектору з надання адміністративних та інших послуг Луцької державної податкової інспекції, яку обіймала позивачка, виведено зі штату. 
У зв`язку з чим, на підставі частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу», ОСОБА_1 , 19 грудня 2024 року попереджено про скорочення чисельності та штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Волинській області та наступне звільнення з посади, яку вона обіймала. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у попередженні про наступне звільнення від 19.12.2024 було запропоновано позивачці посаду державної служби, з пропозицією якої та не погодилася – заступник начальника Володимирської державної податкової інспекції. 
Відзначаємо, що ця посада відноситься до категорії «Б», як і попередньо займана позивачкою, тобто є рівнозначною. 
Слід зазначити, що позивачці було надано перелік посад, які пропонуються для працевлаштування станом на 20.01.2025, серед яких були відповідні посади, що відносяться до категорії «Б», тобто рівнозначні, а також нижчі посади державної служби, за виключенням тих, на які вже було розпочато процес працевлаштування. 
Водночас, позивачка, ознайомившись з переліком посад, що пропонуються для працевлаштування не погодилась. 
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду. 
Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, позивачка відмовилась від первинно запропонованої посади, а також не висловила бажання зайняти посаду з переліку запропонованих посад для працевлаштування.
Варто зазначити, що позивачка відмовилась від деяких запропонованих посад у зв`язку з тим, що такі, на її думку, вона завідомо не могла зайняти – «заступник начальника управління начальник відділу супроводження судових спорів та інформаційно-аналітичної роботи управління правового забезпечення» та «заступник начальника відділу правового супроводження діяльності та судових спорів із загальних питань управління правового забезпечення», оскільки ті потребують наявності документа про повну вищу освіти ступеня магістр/спеціаліст за спеціальністю «право». Проте, це твердження не відповідає дійсності, оскільки вказані посади належать до категорії «Б» посад державної служби та вимоги щодо їх зайняття передбачені Законом України «Про державну службу». При цьому, ніяких додаткових вимог до цих посад не викладено. 
Також, вказано про те, що небажання переходу на посаду заступника начальника Володимирської державної податкової інспекції пояснено її розміщенням за 70 км від місця проживання позивачки, а також існуванням у державного службовця особливо важливих особистих або сімейних обставин. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Закону № 889-VIII, державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.
Частиною третьою статті 41 Закону № 889-VIII передбачено, що не допускається переведення в іншу місцевість державного службовця - вагітної жінки або особи, яка є єдиним опікуном дитини віком до 14 років, а також державного службовця, який у встановленому законодавством порядку визнаний особою з інвалідністю. Не допускається таке переведення також у разі виникнення у державного службовця особливо важливих особистих або сімейних обставин. 
Покликання позивачки на те, що вона є одинокою матір`ю, яка сама виховує сина, який є студентом вищого навчального закладу денної форми навчання на умовах контракту та відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3, батьки зобов`язані утримувати дітей, які продовжують навчатись, до 23 років і про ці обставини було повідомлено в. о. начальника ГУ ДПС у Волинській області заявою від 17.01.2025, судом апеляційної інстанції оцінюються критично.
Так, згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2012 року у справі № 0308/3874/12 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року одинокою матір`ю вважається жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. 
Як встановлено судом, у свідоцтві про народження сина – ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 наявний запис про батька – ОСОБА_2 . 
Для набуття статусу «одинока матір» необхідні два факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дітей самою матір`ю, тобто без участі іншого з подружжя у житті дітей.
При цьому, факт розірвання шлюбу не доводить факт відсутності участі батька у вихованні та утриманні дітей та, відповідно, не підтверджує наявність у позивачки сімейних обставин, які не допускають переведення в іншу місцевість державного службовця. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що інших особливо важливих особистих або сімейних обставин в розумінні частини третьої статті 41 Закону № 889-VIII позивачкою не наведено. 
Окрім того, як вже зазначалось вище, чисельність Головного управління ДПС у Волинській області було зменшено на 22 штатні одиниці, при цьому, кожному державному службовцю, чия посада потрапила під скорочення, запропоновано перелік посад, серед яких були б рівнозначні його посаді, чи нижчі за категорією. 
Відповідно позивачці, з врахуванням її стажу, кваліфікації та попередньо займаної посади, було запропоновано посаду, що цілком відповідала даним критеріям, заступника начальника Володимирської державної податкової інспекції. 
З врахуванням викладеного, наказ ГУ ДПС від 20 січня 2025 року № 27-о, яким ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача сектору з надання адміністративних послуг та інших послуг Луцької державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Волинській області у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Волинській області, згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», прийнято правомірно та скасуванню не підлягає.
Крім цього, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог ОСОБА_1 , щодо поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі є похідними від правомірного винесення оскаржуваного наказу.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, без встановлення всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та відмови у задоволенні позову.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 140/1748/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська