Єдиний унікальний номер справи № 757/18162/25-ц
Провадження № 22-ц/824/2890/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Журби С.О., 
суддів Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ПХУ ЛЕХМАР» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПХУ ЛЕХМАР» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал Прямий» про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В :

17 квітня 2025 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідачів. 
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 6 березня 2025 року о17:33 в прямому ефірі телеканалу «Прямий» відбулось інтерв`ю з ОСОБА_1 , під час якого ним було озвучено недостовірну інформацію, що порушує немайнові права позивача, частину інтерв`ю яке містить недостовірну інформацію, було опубліковано на ютуб каналі «Телеканал Прямий» у відео під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2: новий скандал зі зброєю та міноборони, деталі від розслідувача / ОСОБА_2 », адреса посилання ІНФОРМАЦІЯ_1 , надалі також - відео).
Указане відео містить інформацію, яке не відповідає дійсності, є недостовірною, негативно впливає на ділову репутацію позивача, та було поширеним ТОВ «Телеканал Прямий» лише з метою дискредитаційного впливу на позивача, без будь-яких доказів, зокрема:
часовий відрізок відео 0:19-0:22 «…ця польська фірма на яку торік злили там 50 млрд.грн.плюс…»;
часовий відрізок відео 3:44-3:56 «…заяву про відкриття кримінального провадження по історії з польською прокладкою…»;
часовий відрізок відео 4:10-4:33 «… НАБУ в цій ситуації виглядає такою ширмою, вітриною для найбільшої оборудки країни під час вторгнення. От найбільше 50 більше, понад 50 млрд. грн торік і 70 млрд зараз. Ну вибачте який ще грошовий потік треба, якою ще цифрою треба всіх лякати, щоб зрозуміти яке дно ми пробиваємо, причому на польську товку…».
Указана інформація, яка була поширена, шляхом озвучення під час прямого ефіру на телеканалі «Прямий» та опублікування відео на ютуб каналі «Телеканал Прямий» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 »: новий скандал зі зброєю та міноборони, деталі від розслідувача / ОСОБА_2 », адреса посилання  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, ОСОБА_1 є автором недостовірної інформації, а власником телеканалу «Прямий» та ютуб каналу «Телеканал Прямий» є ТОВ «Телеканал Прямий», яке надало технічну можливість на поширення недостовірної інформації у прямому ефірі та на ютуб каналі.
Позивач вважає, що внаслідок поширення відповідачами недостовірної інформації, відбулось порушення особистих немайнових прав позивача на повагу до гідності та честі, та на недоторканість ділової репутації, оскільки поширена інформація відповідачами є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, та підлягає спростуванню відповідно до частин першої, четвертої та шостої статті 277 ЦК України.
Враховуючи викладене, позивач просив суд:
- визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права недоторканості ділової репутації ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР» інформацію, автором якої є ОСОБА_1 : «… ця польська фірма на яку торік злили там 50 млрд. грн. плюс…», «…заяву про відкриття кримінального провадження по історії з польською прокладкою…», «… НАБУ в цій ситуації виглядає такою ширмою, вітриною для найбільшої оборудки країни під час вторгнення. От найбільше 50 більше, понад 59 млрд. грн торік і 70 млрд зараз. Ну вибачте який ще грошовий потік треба, якою ще цифрою треба всіх лякати, щоб зрозуміти яке дно ми пробиваємо, причому на польську товку…»;
- зобов`язати ОСОБА_1 спростувати недостовірну та таку, що порушує немайнові права недоторканості ділової репутації ТОВ «ПХУ ЛЕМАР» інформацію: «… ця польська фірма на яку торік злили там 50 млрд. грн. плюс…», «…заяву про відкриття кримінального провадження по історії з польською прокладкою…», «… НАБУ в цій ситуації виглядає такою ширмою, вітриною для найбільшої оборудки країни під час вторгнення. От найбільше 50 більше, понад 59 млрд. грн торік і 70 млрд зараз. Ну вибачте який ще грошовий потік треба, якою ще цифрою треба всіх лякати, щоб зрозуміти яке дно ми пробиваємо, причому на польську товку…», зачитавши в прямому ефірі вступну і резолютивну частину рішення суду, протягом 5 днів з дня набрання рішення суду законної сили;
- зобов`язати ТОВ «Телеканал Прямий», надати ефірний час телеканалу «Прямий» для спростування недостовірної інформації ОСОБА_1 та розмістити дане спростування у відео на ютуб каналі «Телеканал Прямий» під назвою «Спростування недостовірної інформації щодо ТОВ «ПХУ ЛЕМАР», протягом 10 днів з моменту набрання рішенням суду по справі законної сили.
Крім того позивач просив вирішити питання щодо понесених ним судових витрат.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 25 вересня 2025 року позивач направив апеляційну скаргу. Основними доводами апеляційної скарги є твердження про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції у зв`язку з неповним і однобічним з`ясуванням обставин справи, неналежною оцінкою доказів та неврахуванням стандартів доказування; помилковий висновок суду про неможливість ідентифікації позивача у спірному відеоматеріалі, тоді як із сукупності контекстуальних ознак, публічних даних та офіційних відповідей державних органів вбачається, що поширена інформація стосується саме позивача як єдиного контрагента за відповідними контрактами; ігнорування судом доказів, які, на думку апелянта, спростовують достовірність поширених відомостей та підтверджують відсутність інших польських компаній-контрагентів у спірний період; безпідставне прийняття позиції відповідачів за відсутності з їх боку належних доказів достовірності поширеної інформації; неврахування судової практики щодо можливості встановлення особи, якої стосується інформація, із загального контексту; ненадання оцінки доводам про завдання шкоди діловій репутації позивача.
У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
14 листопада 2025 року до апеляційного суду від відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал Прямий» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення - без змін.
14 листопада 2025 року до апеляційного суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення - без змін.
16 січня 2026 року до апеляційного суду від позивача подано додаткові пояснення.

У судове засідання, призначене на 02 жовтня 2025 року з`явилися представник відповідача ТОВ «Телеканал Прямий» - Дорошенко А.О., який просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без розгляду, та представник відповідачаОСОБА_1  - ОСОБА_3 , який просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без розгляду та покласти судові витрати на позивача. 
Представник позивача ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, 10 лютого 2026 року представник позивача- адвокат Івченко А.В. направив на адресу апеляційного суду клопотання про відкладення судового засідання. 
Основними доводами клопотання є те, що представник апелянта надає правниче представництво іншій особі, і у період з 11 лютого 2026 року по 13 лютого 2026 року перебуватиме у відрядженні за межами м. Київ, що підтверджено відповідним наказом та у зв`язку з нестабільною наявністю електроенергії і мережі інтернет не зможе взяти участь у судовому засіданні 12 лютого 2026 року ні безпосередньо, ні дистанційно
Апеляційним судом розглянуто зазначене клопотання, у задоволенні якого відмовлено з огляду на те, що представник позивача був присутній у попередньому судовому засіданні 29 січня 2026 року та безпосередньо в залі суду погодив дату наступного розгляду справи. Судом встановлено, що з метою уникнення можливих накладок у графіках представників сторін дату судового засідання було узгоджено завчасно, при цьому всі сторони підтвердили можливість своєї участі та відсутність обставин, які б перешкоджали їх явці 12 лютого 2026 року. Таким чином, зазначена дата була погоджена, у тому числі й заявником клопотання, що виключає наявність підстав для його задоволення.
Крім того, під час розгляду справи інтереси позивача представляли не лише адвокат Івченко А.В., а й інші представники адвокатського об`єднання, зокрема Слюсар В.В., і суду не надано доказів того, що інші адвокати не могли забезпечити участь позивача в засіданні.
Неявка у судове засідання може бути визнана поважною виключно за наявності об`єктивних та незалежних від волевиявлення сторони обставин, які фактично унеможливлюють її прибуття до суду. Натомість у даному випадку неявка представника позивача зумовлена його власним волевиявленням та прийнятим рішенням віддати перевагу участі в іншому заході, що свідчить про наявність альтернативи та можливість забезпечити свою присутність у цьому судовому засіданні. При цьому представник позивача ще 19.01.2026 погодив дату розгляду справи, був обізнаний про призначення судового засідання та не повідомляв про будь-які обставини, які б перешкоджали його явці. За таких умов підстави для визнання причин неявки поважними відсутні.
Суд також зазначає, що сторона позивача мала можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, що дозволило б забезпечити участь незалежно від місця перебування, проте ця можливість не була використана, а адвокат одразу констатував неможливість участі без належного обґрунтування.
Враховуючи викладене, апеляційний суд, відмовивши у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, продовжує її розгляд за наявності явки сторін, яка забезпечена.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову зазначив, що позивачем доведено факт поширення спірних висловлювань у прямому ефірі телеканалу «Прямий» та на відповідному YouTube-каналі, а також належність відповідачів як автора інформації та особи, яка забезпечила її розміщення, однак не доведено наявності сукупності необхідних елементів юридичного складу правопорушення, зокрема того, що поширена інформація стосується саме ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР», оскільки в оспорюваних висловлюваннях відсутні будь-які конкретні ідентифікуючі ознаки позивача (найменування, організаційно-правова форма, місцезнаходження тощо), які б дозволяли сторонньому спостерігачу однозначно встановити, що йдеться саме про нього, у зв`язку з чим не підтверджено порушення особистих немайнових прав позивача та причинно-наслідковий зв`язок між поширеною інформацією і шкодою його діловій репутації, а за відсутності встановлення цієї обов`язкової умови суд дійшов висновку про відсутність підстав для перевірки достовірності чи недостовірності спірних висловлювань і, відповідно, для їх спростування.

Як убачається з апеляційної скарги, переважна більшість її доводів фактично повторюють позицію апелянта, заявлену ним в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:
«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»
З огляду на зазначене апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем у цій справі не доведено належними та допустимими доказами, що поширена відповідачами інформація стосується саме ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР».
Як убачається з матеріалів справи, доводи позивача зводилися до того, що на підставі сукупної оцінки наявних у нього даних, контексту висловлювань, загальних відомостей про укладені контракти та обсягів фінансування можна зробити висновок, що спірні висловлювання стосуються саме його. Водночас саме по собі твердження про можливість зробити певний висновок не є належним та достатнім обґрунтуванням у розумінні вимог цивільного процесуального законодавства, оскільки ґрунтується на припущеннях.
Суд зазначає, що припущення не можуть вважатися належним доказом того, що в оспорюваних висловлюваннях йшлося саме про конкретну юридичну особу - ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР». Із тексту поширеної інформації, її змісту, контексту, формулювань, а також інших супровідних елементів (зокрема, способу подання матеріалу) не вбачається жодних прямих чи опосередкованих ідентифікуючих ознак, які б дозволяли сторонньому, об`єктивному слухачеві однозначно співвіднести викладені відомості саме з позивачем.
Крім того, обґрунтовуючи свою позицію щодо того, що спірна інформація стосується саме нього, позивач посилався на те, що у відповідний період лише з ним було укладено державний контракт, що підтверджується відповіддю Адміністрації Державної прикордонної служби України № 06.2.6/64210-25-Вих від 15 серпня 2025 року, відповідно до якої між Адміністрацією Держприкордонслужби та іншими юридичними особами, зареєстрованими у Республіці Польща, у період з 01 листопада 2024 року по 01 червня 2025 року державні контракти не укладалися.
Разом з тим у поширеній інформації відсутні будь-які посилання чи уточнення, що мова йде саме про контракт, укладений з Адміністрацією Державної прикордонної служби України. Навпаки, зі змісту висловлювань убачається, що йдеться про діяльність Міністерства оборони України в цілому, без конкретизації окремого державного замовника чи конкретного договору.
Навіть виходячи з позиції апелянта про необхідність оцінки інформації у ширшому контексті, сам по собі факт укладення позивачем контракту з одним державним органом не виключає можливості існування інших польських компаній, які могли укладати контракти з Міністерством оборони України або іншими суб`єктами у сфері оборонних закупівель. Отже, наведені позивачем обставини не дають підстав для беззаперечного висновку, що спірні висловлювання стосуються саме ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР».
Таким чином, на додаток до висновків суду першої інстанції, колегія суддів доходить переконання, що позивачем не доведено належними доказами факт віднесення поширеної інформації саме до нього як до конкретної юридичної особи.
За відсутності встановлення цієї обов`язкової умови юридичного складу правопорушення відсутні правові підстави для задоволення позову ТОВ «ПХУ ЛЕХМАР» до ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал Прямий» про захист честі, гідності та ділової репутації.

З огляду на викладене, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ПХУ ЛЕХМАР» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана 

К.П. Приходько