Справа № 361/1789/25 
Провадження № 2/361/600/25 
07.10.2025 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
07 жовтня 2025 року м. Бровари 
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючої судді Гізатуліної Н.М. 
за участю секретаря судового засідання Охріменко Є.І.
позивача – ОСОБА_1 
представника позивача – ОСОБА_2 
відповідачки – ОСОБА_3 
представника відповідачки – ОСОБА_4 
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи – ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні майном та визначення порядку користування квартирою, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 подав до суду зазначений позов. 
Позов мотивував тим, що йому належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . Квартира розташована на 1 поверсі 9 поверхового будинку загальною площею 72,2 кв. м та складається із трьох кімнат житловою площею 41 кв. м (16,7 кв. м, 9,7 кв. м, 14,6 кв. м), кухні площею 7,2 кв. м, ванної кімнати – 2,6 кв. м, вбиральні – 1 кв. м., коридору – 12,1 кв. м, балкон – 7,3 кв. м.
Співвласниками іншої частини квартири є його колишня дружина ОСОБА_3 та його син ОСОБА_5 у рівних частках. 
Шлюб між ним та ОСОБА_3 був розірваний у 2021 році. Після розірвання шлюбу він продовжує проживати у зазначеній квартирі, займає кімнату площею 16,7 кв. м, відповідачка займає кімнати площею 14,6 кв. м та 9,7 кв. м та має виходи до балкону, лоджії.
Зазначає, що перебуває з відповідачкою у напружених стосунках. У червні 2024 року відповідачка не надала йому ключі від квартири та правовстановлюючі документи, у зв`язку з чим він звертався до правоохоронних органів. Крім того змушений був звернутись до Броварської міської ради та відновлювати документи на квартиру. Він неодноразово пропонував відповідачці помінятись кімнатами, оскільки він не має доступу до балкону, не має змоги сушити білизну, про те, вона на його пропозиції не погоджується. 
Вважає, що такою поведінкою відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні належним йому майном. 
На підставі викладеного просив суд: 
1.Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ;
2. Установити наступний порядок користування приміщеннями у квартирі АДРЕСА_1 :
-житлову кімнату площею 14,6 кв. м та балкон, який примикає до кімнати залишити в його користуванні;
-житлові кімнати площею 9,7 кв. м та 16,7 кв. м залишити у користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ;
-решту приміщень залишити у спільному користуванні співвласників. 
Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідачка подала відзив у якому зазначила, що між нею та ОСОБА_5 укладено договір дарування частки квартири, згідно з якого ОСОБА_5 подарував їй свою частку у квартирі АДРЕСА_1 .
Зазначила, що вона не перешкоджає позивачу у користуванні ним його кімнатою. У кімнаті якою користується позивач постійно панує безлад, він не бажає дотримуватися загальноприйнятих правил добросусідства, розкидає речі та сміття. Вона за власний рахунок, без допомоги позивача, робила ремонт у кімнатах, яких проживає та підтримує там належний стан.
Звертала увагу суду на те, що 16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо вчинення ним відносно неї домашнього насильства. 
Просила не брати до уваги посилання позивача щодо звернення його до правоохоронних органів у зв`язку з тим, що наче б то вона відбирала у нього ключі від квартири. Оскільки відповідно до довідки про результати розгляду заяви, звернення позивача не було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за відсутністю даних щодо вчинення нею перешкод у користуванні квартирою.
Вважає, що позивачем належним чином не доведено той факт, що нею вчиняються перешкоди у користуванні квартирою. 
На підставі викладеного просила суд у позові відмовити. 
Розгляд справи відкладався неодноразово з різних підстав, зокрема і для укладення між сторонами мирової угоди.
У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Скопич М.С. підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Позивач указував, що у нього немає доступу до балкону, що створює йому перешкоди у користуванні квартирою. 
Відповідачка, її представник адвокат Біліченко В.В. проти позову заперечували, вважають позов необґрунтованим, просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідачка пояснила, що не чинить перешкоди позивачу. Після розлучення між ними був встановлений порядок користування квартирою. 
Відповідно до порядку вона користується кімнатами площею 14,6 кв. м та 9,7 кв. м, ОСОБА_1 займає кімнату площею 16,7 кв. м, інші приміщення перебувають у спільному користуванні. У кімнатах, які вона використовує нею за власний рахунок проведений ремонт, тоді як у кімнаті відповідача панує безлад. Зважаючи на неодноразові конфлікти з позивачем, з метою власної безпеки вона у свою кімнату поставила замок та зачиняє двері, іншими приміщеннями у квартирі позивач може користуватися безперешкодно. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд, заслухавши позивача, його представника, відповідачку, її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 07 грудня 2021 року розірваний, актовий запис № 182.
Згідно з довідкою Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броварське бюро технічної інвентаризації» від 27 червня 2024 року № 770, згідно з архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна – квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого фондом комунального майна Броварському міськвиконкому згідно з розпорядженням від 06 лютого 1999 року за № 204. Дата реєстрації 12 лютого 1999 року, реєстровий № 1-11812, книга 71.
Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав від 28 жовтня 2024 року № 401214273, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/3 квартири АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 1/3 квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 28 жовтня 2024 року № 401214365.
Відповідно до Договору дарування частки квартири від 14 листопада 2024 року, який посвідчений державним нотаріусом Другої броварської державної нотаріальної контори Падучак-Коваль Л.Л., зареєстрований у реєстрі за № 3-4044, ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 належну йому 1/3 квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , вона знаходиться на 1 поверсі 9 поверхового будинку та складається із трьох кімнат житловою площею 41 кв. м (16,7 кв. м, 9,7 кв. м, 14,6 кв. м), кухні площею 7,2 кв. м, ванної кімнати – 2,6 кв. м, вбиральні – 1 кв. м., коридору – 12,1 кв. м, вбудованої шафи – 1 кв. м.
Квартира обладнана балконом – 7,3 кв. м. Загальна площа квартири 7,3 кв. м.
За результатами розгляду матеріалів ОСОБА_1 , які були зареєстровані у журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Броварського РУП за по ЄО від 17 червня 2024 року (колишня дружина не віддає ключі від квартири), Броварським РУП ГУ НП в Київській області проведено перевірку. При розгляді даних матеріалів керівником відділу досудового розслідування Броварського РУП, вказане звернення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було у зв`язку з відсутністю даних, які б на час вивчення матеріалів давали можливість кваліфікувати дії особи за ознаками певного кримінального правопорушення. Під час перевірки зазначеного звернення встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які вирішуються мирним шляхом, або в судовому порядку у праві приватного звернення визначеного Цивільним кодексом України та Цивільним процесуальним кодексом України. 
З огляду на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року у справі № 361/8112/24 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стала заява ОСОБА_3 від 19 липня 2024 року про вчинення домашнього насильства. 
З огляду на світлини (а. с. 62 – 74) у кімнаті, яку займає ОСОБА_1 , панує безлад, речі розкидані. 
Після розлучення між сторонами встановлений порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 займає кімнату площею 16,7 кв. м, ОСОБА_3 займає кімнати площею 14,6 кв. м та 9,7 кв. м, інші приміщення перебувають у спільному користуванні. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України(далі – ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно зі статтею 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним (ст. 321 ЦК України).
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ст. 358 ЦК України).
Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16 зазначено, що негаторний позов – це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Такий спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Верховний Суд у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 914/143/17 дійшов висновку про те, що підставою негаторного позову є належне позивачу право користування і розпорядження майном, а також обставини, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
У постанові Верховного Суду від 20 листопада 2023 року у справі № 397/355/22 зазначено, що заперечення співвласника щодо задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном або заперечення щодо вселення співвласника та відсутність можливості у власника самостійно без звернення до співвласників реалізувати свої права (відсутність ключів від будинку тощо) за відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що інший співвласник чинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю 
Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2023 року у справі № 607/22941/21 зазначив, що ст. 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. 
Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Враховуючи викладене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані у справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд установивши, що між сторонами з грудня 2021 року встановлений порядок користування квартирою, позивач не надав доказів про те, що відповідачка порушує встановлений порядок користування квартирою та чинить йому перешкоди у користуванні нею, дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи – ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні майном та визначення порядку користування квартирою – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 .
Відповідачка: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 .
Третя особа: ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП – невідомий.
Суддя Н.М. Гізатуліна