РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року 	справа № 580/13248/25 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоди страхового стажу 07.12.1959 - 28.08.1962, 26.10.1985 -18.02.1991, 26.03.1991 - 13.04.1998, 15.04.1998 - 01.06.1999, 17.06.1999 — 23.08.2004;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській область зарахувати ОСОБА_1 періоди страхового стажу - 07.12.1959 - 28.08.1962, 26.10.1985-18.02.1991, 26.03.1991-13.04.1998, 15.04.1998 - 01.06.1999, 17.06.1999 — 23.08.2004;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу, що враховується при призначенні, виплаті та перерахунку пенсії, період роботи з 26.10.1985 по 18.02.1991; з 26.03.1991 по 13.04.1988, з 15.04.1988 по 01.06.1999 в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі у пільговому обчисленні один рік як один рік і шість місяців;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що враховується при призначенні, виплаті та перерахунку пенсії, період роботи з 26.10.1985 по 18.02.1991; з 26.03.1991 по 13.04.1988, з 15.04.1988 по 01.06.1999 в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі у пільговому обчисленні один рік як один рік і шість місяців;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо припинення нарахування ОСОБА_1 підвищення за більш пізній вихід на пенсію відповідно до ч. 1 ст. 29 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з листопада 2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення за більш пізній вихід на пенсію відповідно до ч. 1 ст. 29 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з листопада 2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 з моменту призначення, а саме з 24 липня 2024 року з урахуванням проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком. Під час призначення пенсії відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу періоди роботи з 07.12.1959 до 28.08.1962, з 26.10.1985 до 18.02.1991, з 26.03.1991 до 13.04.1998, з 15.04.1998 до 01.06.1999 та з 17.06.1999 до 23.08.2004. Також, відповідач не зарахував до страхового стажу позивачу періоди роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі з 26.10.1985 до 18.02.1991, з 26.03.1991 до 13.04.1988, з 15.04.1988 до 01.06.1999 у пільговому обчисленні один рік як один рік і шість місяців. Крім того, відповідач протиправно припинив нарахування підвищення за більш пізній вихід на пенсію відповідно до частини 1 статті 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з листопада 2024 року.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що за документами пенсійної справи позивачу згідно із поданою заявою, з 26.07.2024, призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058. Розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу 36 років 2 місяці (стаж ураховано до 31.12.2020). До страхового стажу не зараховано періоди роботи, які зазначено у трудовій книжці: із 07.12.1959 до 28.08.1962, оскільки відсутні дата та номер наказу у записі про звільнення з роботи; із 24.08.1977 до 31.08.1981, оскільки відсутня дата наказу про звільнення з роботи; із 01.09.1981 до 01.08.1983, оскільки дата відрахування у зв`язку із закінченням навчання у вищій партійній школі не відповідає даті наказу про закінчення навчання; із 26.03.1991 до 13.04.1998, із 15.04.1998 до 01.06.1999 - період роботи на території рф, оскільки російська федерація припинила із 01.01.2023 участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; із 17.06.1999 до 23.08.2004, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр) відсутня інформація про нараховані суми заробітної плати та сплату страхових внесків за вказаний період роботи на МДП «Будівельник». Оскільки, позивачем не надано уточнюючі довідки за спірні періоди роботи та докази сплати страхових внесків, тому відсутні підстави для зарахування їх до страхового стажу позивача. Щодо зарахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі у пільговому обчисленні зазначає, що в трудовій книжці позивача відсутні відомості щодо укладених договорів про роботу в районах Крайньої Півночі, тому вважає, що для зарахування позивачу стажу роботи в районах Крайньої Півночі в полуторному розмірі підстави відсутні. Також зауважує, що оскільки у заяві про призначення пенсії від 26.07.2024 позивач зазначив, що отримував пенсію від органів пенсійного забезпечення російської федерації, пра
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив.
Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.
Позивачу з 26.07.2024 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 27.12.2024 №15901-15353/Р-03/8-2300/24 відповідач серед іншого повідомив позивачу, що за документами пенсійної справи позивачу, згідно із поданою заявою, з 26.07.2024, призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058. Розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу 36 років 2 місяці (стаж ураховано до 31.12.2020). До страхового стажу не зараховано періоди роботи, які зазначено у трудовій книжці: із 07.12.1959 до 28.08.1962, оскільки відсутні дата та номер наказу у записі про звільнення з роботи; із 24.08.1977 до 31.08.1981, оскільки відсутня дата наказу про звільнення з роботи; із 01.09.1981 до 01.08.1983, оскільки дата відрахування у зв`язку із закінченням навчання у вищій партійній школі не відповідає даті наказу про закінчення навчання; із 26.03.1991 до 13.04.1998, із 15.04.1998 до 01.06.1999 - період роботи на території рф, оскільки російська федерація припинила із 01.01.2023 участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; із 17.06.1999 до 23.08.2004, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про нараховані суми заробітної плати та сплату страхових внесків за вказаний період роботи на МДГІ «Будівельник». Отже, з питання перерахунку пенсії по стажу позивач може звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) територіального органу Пенсійного фонду України або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи ВankID з відповідною заявою та надати уточнюючі довідки за періоди роботи із 07.12.1959 до 28.08.1962, із 24.08.1977 до 01.08.1983, із 17.06.1999 до 31.12.2003. Період роботи із 01.01.2004 до 23.08.2004 на МДП «Будівельник» можливо зарахувати до страхового стажу у разі проведення сплати страхових внесків.
Листом від 20.08.2025 №8421-7946/Р-03/8-2300/25 відповідач серед іншого повідомив позивачу, що за документами електронної пенсійної справи позивач з 26.07.2024 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку обчислено з урахуванням страхового стажу 42 роки 1 місяць та заробітної плати за даними системи персоніфікованого обліку з 01.04.2004 до 31.12.2020. Пільгове обчислення страхового стажу провалиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами. За наявності у Вас документів, які дають право на пільгове обчислення стажу за роботу на Крайній Півночі, для перерахунку пенсії по стажу радимо Вам звернутись до територіального органу Пенсійного фонду України або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи ВankID із заявою та надати відповідні документи. Додатково інформуємо, що згідно із статтею 29 Закону особа, яка набула право на пенсію за віком відповідно до Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 Закону. Відповідно до заяви позивача йому з 26.07.2024 призначено пенсію за віком в розмірі 6582,30 гри (у тому числі 2552,26 гри - підвищення за більш пізній вихід на пенсію згідно з частиною 1 статті 29 Закону). Оскільки у заяві про призначення пенсії від 26.07.2024 він зазначив, що отримував пенсію від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, право на встановлення підвищення розміру пенсії за віком за більш пізній вихід на пенсію згідно з част
Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.
Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу періодів роботи з 07.12.1959 до 28.08.1962, з 26.10.1985 до 18.02.1991, з 26.03.1991 до 13.04.1998, з 15.04.1998 до 01.06.1999 та з 17.06.1999 до 23.08.2004.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058 встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Приписами частини першої статті 26 Закону №1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Статтею 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 в період з 07.12.1959 до 28.08.1962 він працював у Збагачувальній фабриці Черкаській — Північній №2 триста «Ленін-вуголь» слюсарем 3 розряду, слюсарем 4 розряду в мехцеху, слюсарем 5 розряду в мехцеху, слюсарем 7 розряду в мехцеху; з 26.10.1985 до 18.02.1991 позивач працював заступником керуючого трестом «Лянтортрубопроводстрой» прирівняного до районів Крайньої півночі; з 26.03.1991 до 13.04.1998 — в Муніцепальному проектно-будівельному підприємстві (місцевість прирівняна до районів Крайньої півночі) «Севержилстрой» головним інженером; з 15.04.1998 до 01.06.1999 — начальником участку Муніцепального підприємства «Лянторстройкомплекс»; з 17.06.1999 до 23.08.2004 — директором МДП «Будівельник» м.Черкаси.
Отже, стаж роботи позивача підтверджується записами в трудовій книжці.
Суд зазначає, що оформлення трудових книжок у спірні періоди відбувалося відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі — Інструкція №162) та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі — Інструкція №58).
Відповідно до пунктів 2.2, 2.4 Інструкції №162 трудова книжка заповнялась в присутності працівника не пізніше 5 днів після його прийому на роботу. В подальшому працівнику надавалось право ознайомитися з веденням записів в його трудовій книжці.
Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Згідно із пунктом 2.4 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.5. з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма №П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року № 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.6).
Суд наголошує, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, те що відносно спірних періодів у трудовій книжці позивача штемпель та печатка підприємства на звільненні не придатні для сприйняття їх змісту, дати наказів на прийняття та звільнення мають розбіжність в роках, у даті наказу при прийняття не зазначений рік, не може бути підставою для виключення певного періоду роботи зі страхового стажу позивача.
Суд зазначає, що незарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Щодо тверджень відповідача, що період роботи із 26.03.1991 до 13.04.1998, із 15.04.1998 до 01.06.1999 не зараховано, оскільки російська федерація припинила із 01.01.2023 участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, слід зазначити наступне.
Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
13.03.1992 укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.
Згідно статті 6 даної Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди провадиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також території колишнього СРСР за час до набрання чинності даної Угоди.
Тобто, Угодою передбачено перспективне та ретроспективне регулювання, зокрема правовідносин щодо врахування до трудового стажу для цілей обчислення пенсії стажу набутого на території держав-сторін Угоди до її підписання та на території СРСР.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Ця постанова набрала чинності 02.12.2022.
Проте, у статті 13 Угоди від 13.03.1992 передбачено, що кожен учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди щодо цього учасника припиняється по спливу 6-місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цього Угоди не втрачають своєї сили і у разі її виходу з Угоди держави-учасниці, на території якої вони мешкають.
Отже, на спірний період роботи позивача із 26.03.1991 до 13.04.1998, із 15.04.1998 до 01.06.1999 поширювалась дія Угоди від 13.03.1992, яка була чинною у цей період.
Тому, відповідачем неправомірно не зараховано вказані періоди роботи до страхового стажу позивача.
Щодо не зарахування періоду роботи із 17.06.1999 до 23.08.2004, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про нараховані суми заробітної плати та сплату страхових внесків за вказаний період роботи на МДГІ «Будівельник», суд враховує численну та усталену практику Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17, від 01.03.2021 у справі №423/757/17) при розгляді аналогічних спорів: касаційний суд неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює. 
За таких обставин підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача період роботи з 07.12.1959 до 28.08.1962, з 01.01.1992 до 13.04.1998, з 15.04.1998 до 01.06.1999, з 17.06.1999 до 31.03.2004.
Водночас, у листі від 20.08.2025 №8421-7946/Р-03/8-2300/25 відповідач зазначив, що за документами електронної пенсійної справи позивач з 26.07.2024 отримуєте пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку обчислено з урахуванням страхового стажу 42 роки 1 місяць та заробітної плати за даними системи персоніфікованого обліку з 01.04.2004 по 31.12.2020.
Згідно довідки форми РС-право всього страховий стаж позивача становить 42 роки 1 місяць 8 днів, при цьому період з 26.10.1985 до 18.02.1991, з 26.03.1991 до 31.12.1991 з 01.04.2004 до 31.03.2005 вже зараховано відповідачем до страхового стажу позивача.
Щодо позовних вимог про зарахування до стажу періодів роботи з 26.10.1985 до 18.02.1991, з 26.03.1991 до 13.04.1998, з 15.04.1998 до 01.06.1999 в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі у пільговому обчисленні один рік як один рік і шість місяців.
Відповідно до довідки форми РС-право вбачається, що період роботи з 26.10.1985 до 18.02.1991 та з 26.03.1991 до 31.12.1991 зараховано до страхового стажу позивача в одинарному розмірі. Період роботи з 01.01.1992 до 13.04.1998 та з 15.04.1998 до 01.06.1999 не зараховано взагалі.
Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Згідно пункту 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 352/1612/15а, від 10.09.2019 у справі № 348/2208/16-а та від 18.06.2020 у справі № 537/1415/17.
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування позивачу періодів роботи з 26.10.1985 до 18.02.1991 та з 26.03.1991 до 31.12.1991 в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, що підтверджується, зокрема, записами трудової книжки з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік і шість місяців
Разом із цим, враховуючи, що періоди роботи з 01.01.1992 до 13.04.1998 та з 15.04.1998 до 01.06.1999 не зараховані взагалі, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зарахування вказаних періодів роботи у пільговому обчисленні, як передчасні.
Щодо позовних вимог про відновлення нарахування та виплати підвищення за більш пізній вихід на пенсію.
Відповідно до статті 29 Закону № 1058 особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:
на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;
на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.
Підвищення розміру пенсії відповідно до частини першої цієї статті не встановлюється за неповний місяць страхового стажу, а також у разі призначення за нормами цього Закону пенсії особам, яким раніше призначалася пенсія іншого виду, за іншими законами України або в іншій державі.
У заяві про призначення пенсії від 26.07.2024 позивач зазначив, що до початку війни отримував пенсію в російській федерації, тому враховуючи положення частини 2 статті 29 Закону № 1058, суд доходить до висновку, що позивач немає права на встановлення підвищення розміру пенсії передбачене частиною 1 статті 29 Закону № 1058, оскільки позивачу була призначена пенсія в іншій державі.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд висновує, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить до часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Дотримуючись вказаних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 1816,80 грн.
Керуючись статтями 2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 07.12.1959 до 28.08.1962, з 01.01.1992 до 13.04.1998, з 15.04.1998 до 01.06.1999, з 17.06.1999 до 31.03.2004.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська 23, м. Черкаси, 18000, код ЄДРПОУ 21366538) здійснити з 24.07.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 07.12.1959 до 28.08.1962, з 01.01.1992 до 13.04.1998, з 15.04.1998 до 01.06.1999, з 17.06.1999 до 31.03.2004.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів з 26.10.1985 до 18.02.1991 та з 26.03.1991 до 31.12.1991 як роботу в місцевості прирівняній до Крайньої Півночі у пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська 23, м. Черкаси, 18000, код ЄДРПОУ 21366538) здійснити з 24.07.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), зарахувавши періоди з 26.10.1985 до 18.02.1991 та з 26.03.1991 до 31.12.1991 як роботу в місцевості прирівняній до Крайньої Півночі у пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська 23, м. Черкаси, 18000, код ЄДРПОУ 21366538) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ