ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 лютого 2026 року справа №200/2518/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 200/2518/25 (головуючий І інстанції Льговська Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій, -
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про: визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 11 лютого 2025 року № 064250010249 про відмову позивачеві в призначенні пенсії зі віком зі зменшенням віку на підставі статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”; зобов`язання відповідача призначити позивачеві з 29 грудня 2024 року пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, зарахувавши до страхового стажу періоди з 02 грудня 1996 року по 08 березня 1997 року, з 01 вересня 1987 року по 27 лютого 1992 року.
Позовні вимоги вмотивовано протиправністю відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини першої статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, оскільки наявність у позивача посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, підтверджує той факт, що позивач з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживав та працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 200/2518/25 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11 лютого 2025 року № 064250010249 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі віком зі зменшенням віку на підставі статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 лютого 2025 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 02 грудня 1996 року по 08 березня 1997 року, періоди навчання з 01 вересня 1987 року по 13 травня 1988 року, з 23 серпня 1990 року по 02 березня 1992 року та період військової служби з 14 травня 1988 року по 22 серпня 1990 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Відповідно до дубліката посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є особою, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю.
Довідкою Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 29 січня 2025 року № 53/11-13 конкретизовано, що вказана особа постійно проживав та був зареєстрований у с. Васьковичі Коростенського району Житомирської області з 26 квітня 1986 року по 04 червня 1988 року, з 01 червня 1990 року по теперішній час. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 с. Васьковичі Коростенського району Житомирської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю. 
03 лютого 2025 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії. 
11 лютого 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до частини першої статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, оскільки період роботи (проживання) в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року становить 2 роки 5 днів (при необхідних 4 роках), що не дає право на зниження пенсійного віку на 5 років. 
До періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю до 01 січня 1993 року не зараховано згідно з довідкою про проживання від 29 січня 2025 року № 53/11-13 періоди: навчання, проходження військової служби з 01 вересня 1987 року по 02 березня 1992 року, оскільки відсутні відомості щодо дислокації місця навчання в Житомирському автомобільно-шляховому технікумі та проходження військової служби.
До страхового стажу не зараховано період роботи в Російській Федерації з 02 грудня 1996 року по 08 березня 1997 року, оскільки Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а також період навчання з 01 вересня 1987 року по 27 лютого 1992 року, оскільки період навчання перетинається з військовою службою згідно із записами трудової книжки. 
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі – Закон № 796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: 
зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років: із зменшенням віку на 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Отже, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років від дати аварії на ЧАЕС - з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року.
Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, є відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності). 
Довідкою Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 29 січня 2025 року № 53/11-13 визначено, що позивач постійно проживав у зоні радіоекологічного контролю з 26 квітня 1986 року по 04 червня 1988 року, з 01 червня 1990 року по теперішній час. 
Проте не підлягають зарахуванню до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю періоди з 01 вересня 1987 року по 04 червня 1988 року, з 01 червня 1990 року по 02 березня 1992 року, визначені довідкою Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 29 січня 2025 року № 53/11-13, оскільки виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні посиленого радіологічного контролю у зв`язку з постійним проживанням або роботою в такій місцевості, а згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 09 липня 1991 року позивач у цей період перебував на навчанні у Житомирському автодорожньому технікумі та частково на військовій службі, що виключає можливість саме постійного проживання у с. Васьковичі Коростенського району Житомирської області в зазначені періоди.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 м. Житомир не віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю. 
При цьому суд враховує, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, то такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини). Проте наведених доказів позивачем не надано. 
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22.
Період з 05 червня 1988 року по 31 травня 1990 року (майже співпадає з військовою службою) довідкою Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 29 січня 2025 року № 53/11-13 не віднесено до періоду постійного проживання у зоні радіоекологічного контролю, а тому і підстав для його зарахування немає. 
З огляду на правовий висновок, сформований Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17, суд також не враховує як доказ постійного проживання штамп в паспорті щодо реєстрації позивача в с. Васьковичі Коростенського району Житомирської області з 01 липня 1987 року, оскільки підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.
Враховуючи наведені висновки та встановлений підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, суд зазначає, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ. Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території. 
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23. 
Таким чином, згідно з довідкою Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 29 січня 2025 року № 53/11-13 до періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю до 01 січня 1993 року підлягають зарахуванню періоди з 26 квітня 1986 року по 31 серпня 1987 року (це 16 повних місяців), з 03 березня 1992 року до 01 січня 1993 року (це 9 повних місяців). Разом 25 місяців або 2 повних роки, що є недостатнім для виникнення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ. 
Щодо зарахування до страхового стажу періоду з 01 вересня 1987 року по 27 лютого 1992 року суд зазначає наступне.
Вказаний період визначений сторонами неповно, межами періоду згідно із записами трудової книжки є: 01 вересня 1987 року-02 березня 1992 року, і формою РС-право підтверджується незарахування періоду в цілому, що є підставою для виходу судом за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача. 
Оскільки вказаний період охоплює періоди навчання та військової служби, то ці періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу на підставі норм статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05 листопада 1991 року № 1788-XII. Записи трудової книжки дозволяють розмежувати ці періоди з метою уникнення дублювання: навчання з 01 вересня 1987 року по 13 травня 1988 року, з 23 серпня 1990 року по 02 березня 1992 року та військова служба з 14 травня 1988 року по 22 серпня 1990 року. 
Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02 грудня 1996 року по 08 березня 1997 року суд зазначає наступне. 
При відсутності інформації про сплату страхових внесків підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28 січня 2025 року у справі № 620/3530/22: відсутність інформації про сплату страхових внесків до пенсійного фонду держави, з якою відсутній міжнародний договір, та неможливість їх підтвердження не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком стажу роботи, набутого на підприємствах такої держави, який підтверджений належними доказами, зокрема записами трудової книжки.
Крім того, висновки відповідача про незарахування періоду роботи в Російській Федерації з огляду на постанову Кабінету Міністрів України “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення” від 29 листопада 2022 року № 1328 є помилковими, оскільки стаж набутий до припинення дії вказаної Угоди.
У Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, позовні вимоги в частині зарахування вказаних періодів роботи, навчання та військової служби до страхового стажу є обґрунтованими, що є підставою для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 11 лютого 2025 року № 064250010249, яким обчислено страховий стаж. 
З огляду на це похідна вимога підлягає задоволенню в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 03 лютого 2025 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 02 грудня 1996 року по 08 березня 1997 року, періоди навчання з 01 вересня 1987 року по 13 травня 1988 року, з 23 серпня 1990 року по 02 березня 1992 року та період військової служби з 14 травня 1988 року по 22 серпня 1990 року.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 200/2518/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 200/2518/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 12 лютого 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць