Справа № 505/3633/25
№ 2/505/1864/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2026 року м. Подільськ
Подільський міськрайонний суд Одеської області 
в складі: головуючої судді Ващук О.В., 
за участі секретаря судового засідання Негрескул Д.О., 
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Подільськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

встановила:
До Подільського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
В обґрунтування заявленого позову вказує, що 23 квітня 2024 року між нею та  ОСОБА_3 зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 67. 
Крім того, зазначила, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарства не ведуть. Сімейне життя у них не склалося, через системні непорозуміння, різні погляди на життя несумісні звички та характери. 
Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею, відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
Крім того, позивач посилається на те, що між ними не врегульовано питання матеріального забезпечення дитини, а тому вона змушена звернутись із позовною вимогою про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку.
Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Бондаренка С.А. про надання строку для примирення та зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Шаталін М.В. позов підтримали та просили його задовольнити, в частині позовних вимог про стягнення аліментів, зазначили, що не заперечують проти стягнення з відповідача аліментів у розмірі саме в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача. Крім того представник позивача зазначив, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує гідну заробітну плату, на утриманні більше нікого немає, не відомо про існування будь-яких захворювань та інших обставин, які впливали б на стягнення аліментів. 
Відповідач ОСОБА_3 та його представник – адвокат Бондаренка С.А. заперечували проти задоволення позову, наполягали на тому, що саме в інтересах дитини є збереження шлюбу. Також заперечували проти заявленого позивачем розміру аліментів, на їхню думку аліменти на дитину в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) достатньо. 
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 23 квітня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 67.
На час розгляду справи сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть.
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Кодексу.
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а також, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній її волі, а розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін, та прав їхньої дитини, суд дійшов висновку, що даний шлюб слід розірвати.
Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю, а відповідач ОСОБА_3 - батьком малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 від 10 січня 2020 року.
На час розгляду даної справи дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.
Між сторонами відсутня домовленість щодо участі відповідача, який проживає окремо від сина, у матеріальному утриманні дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.
Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України.
Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мати зобов`язання щодо утримання.
Суд зважає, що обов`язок з утримання дитини покладений на обох батьків.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
При визначенні розміру аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідач є здоровим, працездатним та має змогу сплачувати аліменти, оскільки жодних доказів, які б свідчили про його не можливість сплачувати аліменти, останній суду не надав. Також відповідач не надав доказів, які б свідчили, що у нього на утриманні є будь-які інші особи.
Крім того, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка отримує матеріальне утримання також від матері ОСОБА_1 , а тому визначає аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Таким чином, позов щодо стягнення аліментів підлягає задоволенню.
При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач при подачі позовної заяви в частині стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону, тому в силу ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 1211,20 грн.
Крім того, оскільки за подачу позовної заяви в частині розірвання шлюбу позивачем сплачено 1211,20 грн. судового збору і позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280-282, 293, 354ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 23 квітня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 67, розірвати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. судового збору.
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня отримання учасниками справи копії рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Текст рішення складено 16 березня 2026 року.

Суддя О.В. Ващук