Справа № 204/13906/25
Провадження № 2/204/1713/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
49006, м. Дніпро, проспект Лесі Українки 77-б тел. (056) 371 27 02, inbox@kg.dp.court.gov.ua 
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі: 
головуючої судді    Дубіжанської Т.О. 
за участю секретаря    Жеребцової В.Д. 
розглянувши у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2025 року до Чечелівського районного суд міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 всіх доходів щомісячно.
В обґрунтування вимог позивачка зазначає, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1 , є непрацездатною матір`ю. Її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею не проживає, не бере участі у її життя, не цікавиться її самопочуттям, ніяк не проявляє своїх обов`язків, тобто ухиляється від надання матеріальної допомоги необхідної для її утримання. Позивачка зазначає, що вона виростила та надала сину освіту. Позивачка є самотньою людиною, та має хвороби. Самостійно забезпечити належний рівень життя вона наразі не в змозі. Тому, з врахуванням того, що її повнолітній син є дієздатний та має можливість сплачувати аліменти, але ухиляється від виконання обов`язків по відношенню до матері, тому вона вимушена звернутися до суду з даними вимогами. 
Ухвалою суду від 9 січня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 9 січня 2026 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.
Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами.
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням (а.с. 9).
Згідно свідоцтва про народження відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином позивачки (а.с. 14).
Статтею 51 Конституції України визначено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Згідно ч. 1 ст. 172 СК України, дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 СК України, якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.
Частиною 1 ст. 202 СК України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Нормами ст. 202 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків, а саме: досягнення дітьми вісімнадцяти років; непрацездатність батьків за віком або за станом здоров`я; потреба батьків у матеріальній допомозі; відсутність обставин для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.
Згідно ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
При цьому, суд звертає увагу на те, що факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі.
Згідно висновку, який зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові 5 вересня 2019 року (справа 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19) положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачка має доходи, які не є меншими за прожитковий мінімум. Так, відповідно до довідки про доходи № 2954-5999-5995-2992 від 16.09.2025 року, позивачка отримує пенсійне забезпечення та розмір її пенсії за період з 01.03.2025 року по 31.08.2025 року складає 45 303 грн. 36 коп.
До матеріалів справи долучені медичні документи з приводу стану здоров`я позивачки, які датовані 2021 – 2023 роком.
Але, жодних належних та допустимиї доказів того, що позивачці не достатньо коштів для її забезпечення нормального функціонування та її потреби у матеріальній допомозі, позивачка не надала.
Позивачкою суду не надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження необхідності в отриманні матеріальної допомоги з боку відповідача. Сам факт непрацездатності позивачки, не є підставою для стягнення аліментів на її утримання.
Крім того, відповідно до ст. 206 СК України, у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.
Також, під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідно до Наказу Чечелівського районного суду міста Дніпра з відповідача ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини зі всіх доходів на користь матері ОСОБА_4 . Згідно рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 08.09.2025 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано. Після чого, позивачка  ОСОБА_1 вперше, 16.10.2025 року звернулася до відповідача ОСОБА_2 з позовом до суду про стягнення аліментів на своє утримання. 
Обгрунтовуючи вимоги з необхідності отримання матеріальної допомоги від сина, відповідача по справі ОСОБА_2 , позивачка посилається на ту обставину, що вона хворіє на серцево-судинні хвороби, а тому потребує додоткової допомоги на оплату ліків та харчування. На підтвердження надає чеки на оплату рахунків датовані 2023 роком. Однак, після понесення додаткових витрат на лікування, жодних позовів про стягнення додаткових витрат пов`язаних з лікуванням та догляду за нею, не подавала. 
Тому, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено під час розгляду даної справи, необхідності в отриманні матеріальної допомоги з боку відповідача.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані позивачкою суду докази з позиції їх належності та допустимості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 172, 202-206 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Чечелівський районний суд міста Дніпра шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська