Справа № 462/700/26 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О. 
Провадження № 33/811/462/26 Доповідач: Головатий В. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року суддя cудової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Головатий В. Я., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП,  

встановив: 

постановою Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 23 грудня 2025 року о 08:30 год в м. Львові на вул. Стрийська - Персенківка, керуючи автомобілем марки «БMВ», номерний знак НОМЕР_1 , проявив неуважність, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив наїзд на прибиральника ЛКП ОСОБА_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження, а потерпіла тілесні ушкодження. Окрім цього, ОСОБА_1 , будучи причетним до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події та не повідомив про це підрозділ поліції. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 2.10 а, 13.1 Правил дорожнього руху України. 
На зазначену постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП, закрити провадження у справі в цій частині у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та накласти на нього стягнення за ст.124 КУпАП у виді штрафу.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що матеріалами справи не доведено його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки такі не місять доказів, які б свідчили про умисел покинути місце ДТП. Зазначає, що він добровільно через короткий час повернувся на місце ДТП, не вчиняв жодних дій для уникнення відповідальності та сприяв оформленню матеріалів ДТП. При накладенні адміністративного стягнення суд не врахував дані про його особу, який щиро розкаявся та визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, добровільно повністю відшкодував витрати на лікування та компенсував втрачений заробіток за час лікарняного потерпілій, яка не має до нього претензій, що підтверджується її розпискою, а також самостійно повернувся на місце ДТП. Враховуючи наведене, вважає, що накладення відносно нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки є явно непропорційним.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. 
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: 
- даними протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 570722 від 20.01.2026 року та серії ЕПР1 № 570710 від 20.01.2026 року, які відповідають вимогам ст.256 КУпАП та якими зафіксовано дату, місце та обставини вчинення правопорушень;
- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23 грудня 2025 року та схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з фототаблицями, на якій схематично зображено місце вчинення ДТП та розташування транспортного засобу по відношенню до інших об`єктів на місці події;
- даними консультативного висновку спеціаліста від 23 грудня 2025 року, яким визначено діагноз потерпілій ОСОБА_2 – забій ділянки кульшового суглобу, забій правого кульшового суглобу, забій м`яких тканин правої кінцівки, що відноситься до легкого ступеня тяжкості ушкодження здоров`я;
- поясненнями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, згідно з якими останній не заперечив, що вчинив ДТП, та пояснив, що зачепив потерпілу, однак, побачивши, що остання не впала на землю, продовжив рух транспортним засобом. В подальшому, замітивши пошкодження бокового дзеркала свого автомобіля, приблизно через 30 хвилин самостійно повернувся на місце ДТП, де знаходились працівники поліції, яким він повністю сприяв при встановленні обставин ДТП. 
Заперечення ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність її вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту. 
Доводи апелянта про відсутність умислу покинути місце ДТП є необґрунтованими, оскільки останній керував автомобілем марки «БMВ», номерний знак НОМЕР_1 , та, будучи причетним до ДТП, чого ОСОБА_1 не заперечує, покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, не повідомив орган чи підрозділ поліції про ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП. 
Враховуючи вищенаведене, вважаю, що суд повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. 
Поряд з цим, висновок суду першої інстанції про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки є необґрунтованим, що є підставою для зміни оскаржуваної постанови в частині накладеного адміністративного стягнення.
Так, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що вину визнає та щиро розкаюється у вчиненому. Враховуючи, що повністю відшкодував витрати на лікування та компенсував втрачений заробіток за час лікарняного потерпілій, самостійно повернувся на місце ДТП, вперше притягається до адміністративної відповідальності, а його робота пов`язана із використанням транспортного засобу, просив призначити йому більш м`яке стягнення у виді штрафу. 
Суд першої інстанції, при накладенні стягнення, поставив під сумнів щире каяття та усвідомлення провини ОСОБА_1 , оскільки після вчинення ДТП він взагалі не цікавився її станом здоров`я, у зв`язку із чим остання перебувала на лікарняному з 24 грудня 2025 року по 16 січня 2026 року.
Однак, вказане суперечить матеріалам справи про адміністративне правопорушення, оскільки ОСОБА_1 добровільно відшкодував витрати на лікування та компенсував втрачений заробіток за час лікарняного потерпілій, що підтверджується відповідними квитанціями та розпискою потерпілої від 24.12.2025 року, згідно з якою остання не має до нього претензій. 
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, не був затриманий працівниками поліції та самостійно повернувся на місце ДТП, де знаходились працівники поліції, яким він повністю сприяв при встановленні обставин ДТП.
Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді електромеханіка в ТзОВ «АРКТИКА ЗАХІД» з 22.12.2020 року, яке визнано критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення у особливий період, для належного виконання обов`язків ОСОБА_1 використовує транспортний засіб.
Враховуючи, що ОСОБА_1 проживає разом з матір`ю, яка перебуває на пенсії та є безробітною, позбавлення його права керування транспортними засобами позбавить його єдиного заробітку та джерел для існування. 
Відтак, при накладенні адміністративного стягнення, відповідно до ст. 33 КУпАП України, враховую характер вчиненого правопорушення, особу порушника, який вперше притягається до адміністративної відповідальності, працює електромеханіком в ТзОВ «АРКТИКА ЗАХІД», а його робота пов`язана із використанням транспортного засобу, втрата якої негативно відобразиться на матеріальному становищі його родини, повністю відшкодував потерпілій завдану шкоду, самостійно повернувся на місце ДТП, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують відповідальність, а саме: щире каяття, визнання вини та відшкодування завданих збитків, а також відсутність обставин, що обтяжують відповідальність. 
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 за статтею 122-4 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, за статтею 124 КУпАП штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. 
На підставі частини 2 статті 36 КУпАП, слід накласти на ОСОБА_1 остаточне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, що за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що судом першої інстанції при визначенні адміністративного стягнення не було дотримано положень статті 36 КУпАП.
Так, відповідно до ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, суддею не було накладено на ОСОБА_1 стягнення за кожне правопорушення окремо, що є істотним порушенням вимог законодавства та самостійною підставою для скасування судового рішення.
Водночас, в оскаржуваному рішенні відсутня інформація про те, чи брали участь в судовому засіданні учасники провадження, зокрема, правопорушник та потерпіла, чи надавали останні пояснення в суді першої інстанції, оскільки такі пояснення відсутні, що є неповнотою судового розгляду.
Враховуючи вищенаведене, вважаю, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, та накласти на нього адміністративні стягнення:
- за статтею 122-4 КУпАП у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень; 
- за статтею 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі частини 2 статті 36 КУпАП, накласти на ОСОБА_1 остаточне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 665,60 гривень судового збору. 
Постанова набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського 
апеляційного суду Головатий В. Я.