г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/277/26
Номер провадження 2/213/704/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/277/26 за позовною заявою  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яводчак Олександр Васильович, до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,-

В С Т А Н О В И В:
Стислий виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 , працюючи з 22.12.2003 р. по 20.02.2005 р. - водієм автомобіля (автобусів) автотранспортного цеху ВАТ «Інгулецький ГЗК», з 21.02.2005 р. по 08.08.2010 р. - водієм автомобіля в кар`єрі на обслуговуванні об`єктів ВАТ «Інгулецький ГЗК», з 09.08.2010 р. по 09.09.2012 р. - водієм автотранспортних засобів, зайнятим повний робочий день на поливанні доріг та забоїв у кар`єрі ПАТ «Інгулецький ГЗК», з 10.09.2012 р. по 27.12.2024 р. - водієм автотранспортних засобів, зайнятим повний робочий день на вивезенні гірничої маси з кар`єру цеху технологічного автотранспорту ПрАТ «ІНГЗК» правонаступником яких є ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧОЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», тобто протягом 21 року здійснював трудову діяльність у шкідливих умовах. 
Звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.
У зв`язку зі шкідливими умовами праці Позивач з вини Відповідача отримав хронічні професійні захворювання за діагнозами: Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації. Код МКХ-10: T75.2. та Хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) — за класифікацією В.О. Остапкович та Н.І. Пономарьової. Код МКХ-10: H90.3. 08.01.2026р. 
У зв`язку із отриманням хронічних професійних захворювань, Позивач первинно пройшов огляд експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи, де йому було встановлено II групу інвалідності безстроково. Встановлено 75% втрати працездатності (у тому числі 60% - вібраційна хвороба, 15% - хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість) безстроково. Протипоказані всі види праці в звичайних умовах виробництва.
Позивачу постійно доводиться перебувати на стаціонарному лікуванні.
У зв`язку з отриманням хронічних професійних захворювань, порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження рухів у ліктьових і колінних суглобах, болі та оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців на холоді, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, біль у грудній клітці, періодичний головний біль, запаморочення, втому.
Наявність даних негативних явищ в житті Позивача свідчить про постійне перенесення ним больових відчуттів та про необхідність проходження лікування, а також вказує на відсутність у нього можливості в достатній мірі реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту професійного захворювання та втрати професійної працездатності. 
Перелічені вище негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес. Отже факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Тому просить стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 432350,00 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача.
Представник відповідача - адвокат Львов А.Л. скористався правом надання відзиву на позов. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав:
1. Позивачем не додано доказів встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше саме за тим професійним захворюванням, що розслідувалось Відповідачем, відповідно до Акту П-4, витяг із рішення експертної команди не містить відповідних відомостей, та й копії самого такого рішення не надано. Доказів перенесення моральних страждань, вимушених змін в житті та вжитих заходів для їх відновлення Позивачем разом із позовною заявою також не надано;
2. Позивач умисно сприяв розвитку професійних захворювань (епікризи та виписки з історії хвороби свідчать, що Позивач мав ознаки професійного захворювання ще з 2018 року та систематично лікувався від хвороб хребта, щорічно по декілька разів на рік хворів і лікувався амбулаторно та стаціонарно. Під час роботи успішно проходив медичні огляди, за наслідками яких визнавався придатним і не був відсторонений від роботи в шкідливих умовах. Відповідач за результатами щорічних профілактичних медичних оглядів не отримував від медичних закладів негативних висновків щодо стану здоров`я Позивача, документальне підтвердження необхідності відсторонення/звільнення Позивача від роботи за станом здоров`я, особистих скарг Позивач не надавав. За таких умов у роботодавця були відсутніми підстави для виведення Позивача із шкідливих умов;
3. Наявні інші істотні умови для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди;
4. Заявлений розмір відшкодування не відповідає ані національній, ані судовій практиці ЄСПЛ;
5. В разі, якщо суд дійде висновку про необхідність стягнення моральної шкоди, при стягненні цієї суми не потрібно зазначати про нарахування та стягнення податків, так як питання щодо оподаткування стягнутих сум повинно вирішуватись не судовим рішенням, а відповідно до норм податкового законодавства України, чинного на момент виконання рішення суду, тобто на час отримання доходу. Зазначений висновок підтверджується численними постановами Верховного Суду та роз`ясненнями Державної податкової служби України. 

Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання.
22 січня 2026 року позовна заява надійшла до суду через підсистему "Електронний суд".
27 січня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
10.02.2026 від представника відповідача - адвоката Львова А.Л. до суду через підсистему "Електронний суд" надійшли: 
- відзив на позовну заяву;
- клопотання про призначення відеоконференції;
- клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження;
- клопотання про витребування доказів (витребування від позивача ОСОБА_1 довідки банківської установи із реквізитами його поточного рахунку);
- клопотання про витребування доказів (витребування у позивача оригіналу Витягу із рішення експертної команди КНП "Криворізька міська лікарня №16" Криворізької міської ради від 08.01.2026 №125/26/35/В та оригіналу його трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.04.1986).
19 березня 2026 року судом постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотань представника відповідача - адвоката Львова А.Л. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, про призначення відеоконференції та про витребування доказів. Клопотання про зобов`язання позивача надати відповіді на поставлені питання на підставі ч. 1 ст. 93 ЦПК України - залишено без розгляду. 
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини, встановлені судом.
ОСОБА_1 з 22.12.2003 р. по 20.02.2005 р. працював водієм автомобіля (автобусів) автотранспортного цеху ВАТ «Інгулецький ГЗК», з 21.02.2005 р. по 08.08.2010 р. - водієм автомобіля в кар`єрі на обслуговуванні об`єктів ВАТ «Інгулецький ГЗК», з 09.08.2010 р. по 09.09.2012 р. - водієм автотранспортних засобів, зайнятим повний робочий день на поливанні доріг та забоїв у кар`єрі ПАТ «Інгулецький ГЗК», з 10.09.2012 р. по 27.12.2024 р. - водієм автотранспортних засобів, зайнятим повний робочий день на вивезенні гірничої маси з кар`єру цеху технологічного автотранспорту ПрАТ «ІНГЗК», правонаступником яких є ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧОЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ». 27 грудня 2024 року звільнений за власним бажання в зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України.
Медичним висновком профпатологічної лікарсько-консультативної комісії відокремленого підрозділу «Науково-практичний медичний центр професійного здоров`я Національного університету охорони здоров`я України імені П.Л. Шупика» від 27 листопада 2024 року, протокол №22/297 виявлена підозра на професійні захворювання:
Основний діагноз: 
1) Підозра на вібраційну хворобу 3 другої стадії від дії загальної вібрації церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (LS, S1, С6, С7), помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу І ст. (ПФ першого-другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів І ст. (ПФ першого-другого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей І ст.
2) Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_2 і Н.І. Пономарьової (підозра на професійне захворювання від дії виробничого шуму).
Супутній діагноз: Хронічний бронхіт, фаза ремісії. ЛН 1 ст. Гіпертонічна хвороба II стадії, ступінь 3, гіпертензивне серце. СН 1 ст. Ризик 3.
Згідно з цим висновком визначений стаж роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу на ПРАТ «ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», водієм автотранспортних засобів на вивезенні гірничої маси із кар`єру (10.09.2012-11.2024), а саме важкості праці, 3 клас 2 ступеня, аерозоль фіброгенної дії 3 клас 1 ступеня «шкідливі» (2009-2015), шуму 3 клас 1 ступеня (17.06.2009-09.12.2015; 30.04.2020-01.07.2024 - 10р. 9 міс.), загальної вібрації 3 клас 1 ступеня, протягом 11р. 10міс.
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03 листопада 2025 року проведено розслідування причин виникнення у ОСОБА_1 професійних захворювань. Встановлено: стаж роботи позивача 38 років (загальний), 11 років 09 місяців (за професією водій автотранспортних засобів (8322), 19 років 04 місяці (у цеху в умовах впливу шкідливих факторів).
Відповідно до п. 13 Акту за загальною оцінкою умови праці позивача у відповідача відносяться до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі».
Згідно з пунктом 17 Акту встановлено, що ОСОБА_1 , працюючи в кар`єрі гірничозбагачувального комбінату водієм автотранспортних засобів, виконував роботи з керування автомобільними транспортними засобами, забезпечував належний технічний стан автотранспортного засобу. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації автотранспортних засобів в кар`єрі, протягом тривалої дії підпадав під вплив підвищених рівнів виробничої загальної вібрації та шуму.
У п.18 Акту причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) зазначено: 
Вібрація загальна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 14 дБ перевищував допустимий рівень та складав 76 дБ при гранично допустимому 62 дБ, еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 2 дБ перевищував допустимий рівень та складав 109 дБ при гранично допустимому 107 дБ, згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації».
Фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму на 2 дБА перевищував гранично допустимий рівень і складав 82 ДБА при ГДР 80 ДБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму. ультразвуку та інфразвуку».
Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №125/26/35/P від 08 січня 2026 року (номер витягу – 125/26/35/B) позивачу встановлено другу групу інвалідності безстроково. Причиною інвалідності зазначено професійне захворювання. Встановлено 75% втрати працездатності (в тому числі 60% вібраційна хвороба, 15% - хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість, акт П-4 від 03.11.2025р.) безстроково. Протипоказані всі види праці в звичайних умовах виробництва.
У 2018-2025 роках позивач неодноразово перебував на лікуванні з приводу отриманого професійного захворювання. 

Зміст спірних правовідносин.
Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди.

Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.
Висновок суду.
Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. 
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням втрати працездатності позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Ушкодження здоров`я, втрата 75% працездатності, лікування, перенесення фізичних страждань, спричиняє йому моральні страждання.
При цьому вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди.
Тобто закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача (за професією водій автотранспортних засобів (8322) протягом 11 років 09 місяців, характер та тривалість отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, наявність другої групи інвалідності, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації життя і свідчить про погіршення стану здоров`я, незворотність негативних наслідків профзахворювання і приходить до висновку, що все це у своїй сукупності вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди.
Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо того, що позивач був обізнаний про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняв рішення про необхідність працювати саме на такому робочому місці, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця – відповідача у справі.
Суд враховує, що позивач працював за професією водій автотранспортних засобів (8322) у шкідливих умовах саме на підприємстві відповідача та підпадав під вплив шкідливих факторів під час цієї роботи. 
Водночас суд погоджується з позицією відповідача стосовно того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів на обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричиненої шкоди.
Отже, виходячи з вищевказаних обставин, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у розмірі 350 000,00 гривень. 
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.
При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Щодо заперечень відповідача в частині стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає таке.
Суд враховує, що у практиці Верховного Суду відсутня єдність щодо необхідності вказувати суду в резолютивній частині судового рішення про утримання (неутримання) з присудженої суми установлених законодавством України податків і зборів, а також уніфікований підхід щодо функцій податкового агента під час виконання рішення суду про стягнення сум на користь фізичних осіб.
Аналіз судової практики свідчить, що Верховний Суд у складі всіх колегій та палат і при вирішенні справ різних юрисдикцій викладають резолютивну частину судових рішень як із вказівкою про утримання (без утримання) податків й інших обов`язкових платежів, так і без такої вказівки, а також вказують на протиправність такої вказівки.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).
Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.
Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).
Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Згідно з частиною сьомою статті 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду вказується, зокрема про порядок і строк виконання рішення.
Тому суд відхиляє доводи представника відповідача з посиланням на постанову Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 235/3143/24 і задовольняючи вимоги про стягнення зазначених сум на користь позивача, визначає такі суми без утримання податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 3500,00 грн, оскільки позивач від його сплати звільнений. 

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яводчак Олександр Васильович, до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я– задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь  ОСОБА_1 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 3500,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач – ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Представник позивача - адвокат Яводчак Олександр Васильович, адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач – Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», місцезнаходження: вул. Рудна, 47, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, код ЄДРПОУ 00190905.

Повне судове рішення складено 20 березня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Попов.