ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 362/205/25
провадження № 61-8212св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович,

заінтересована особа (стягувач) - Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дураденко Анна Михайлівна, на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року у складі судді Поповича О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І., 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги
У грудні 2024 року Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк», банк) звернулося до суду із скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П. (далі - приватний виконавець Голяченко І. П.) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. 
Скарга обґрунтована тим, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2011 року у справі № 2-1124/2011 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк», правонаступником якого є АТ «Укрексімбанк»), до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено. 
Стягнено з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором від 30 квітня 2008 року № 27108С30 у розмірі 7 435 303,20 грн та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн. 
19 листопада 2011 року Васильківський міськрайонний суд Київської області видав виконавчий лист у справі № 2-1124/2011, який банк звернув до примусового виконання. 
Постановою приватного виконавця Голяченка І. П. від 12 січня 2022 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2011 року у справі № 2-1124/2011.
19 січня 2022 року приватний виконавець Голяченко І. П. здійснив опис майна боржника. 
02 грудня 2024 року банк звернувся до приватного виконавця Голяченка І. П. із клопотанням про вчинення заходів щодо примусової реалізації майна боржника. 
Листом від 18 грудня 2024 року приватний виконавець Голяченко І. П. повідомив Укрексімбанк про те, що звернути стягнення на майно боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 немає можливості, оскільки діє мораторій на виконання рішень за споживчими кредитами відповідно до пункту 5-2 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку». 
Посилаючись на те, що приватний виконавець незаконно залишив без задоволення клопотання стягувача про звернення стягнення на майно боржника, оскільки Закон України «Про споживче кредитування» не поширюється на кредитні договори, укладені з ОСОБА_1 ; рефінансування кредиту та надання кредиту у гривні для погашення кредиту в іноземній валюті не входить до категорії споживчого кредитування, а тому у приватного виконавця Голяченка І. П. були відсутні правові підстави для відмови у задоволенні заяви стягувача, АТ «Укрексімбанк» просило суд зобов`язати приватного виконавця Голяченка І. П. вчинити виконавчі дії в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення (виконавчого листа) Васильківського міськрайонного суду Київської області виданого у справі № 2-1124/2011 щодо примусової реалізації майна боржника ОСОБА_1 , а саме:
земельної ділянки площею 0,3416 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0152, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: с. Путрівка, Київська область; 
земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0153, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: с. Путрівка, Київська область;
земельної ділянки площею 0,3258 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0154, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: с. Путрівка, Київська область.
Короткий зміст судових рішень
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 21 травня 2025 року, скаргу АТ «Укрексімбанк» задоволено частково.
Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця Голяченка І. П. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо невчинення виконавчих дій з реалізації майна боржника ОСОБА_1 , а саме: 
земельної ділянки площею 0,3416 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0152, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: с. Путрівка, Васильківський район, Київська область;
земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0153, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: с. Путрівка, Васильківський район, Київська область; 
земельної ділянки площею 0,3258 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0154, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: с. Путрівка, Васильківський район, Київська область. 
У задоволенні решти вимог скарги відмовлено. 
Ухвала суду першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, мотивована тим, що іпотечний договір, на реалізацію якого звернено стягнення на майно, за своєю правовою природою не підпадає під ознаки споживчого кредитування, а тому висновок приватного виконавця Голяченка І. П. про неможливість звернення стягнення на майно боржника із посиланням на 
пункт 5-2 розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» є помилковим.
Відмовляючи у задоволенні вимог скарги щодо зобов`язання приватного виконавця вчинити дії щодо реалізації земельних ділянок, суд першої інстанції виходив з того, що суд не в праві перебирати на себе повноваження приватного виконавця щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до його компетенції.
Зважаючи на наведене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги АТ «Укрексімбанк» в частині зобов`язання приватного виконавця Голяченка І. П. вчинити виконавчі дії в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2011 року № 2-1124/2011 щодо примусової реалізації майна боржника. 
Пропуску строку звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця суд не встановив.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 
У червні 2025 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дударенко А. М., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги АТ «Укрексімбанк». 

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц згідно, з якими аналіз пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», дає підстави для висновку про те, що якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи невиконанням нею обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим. 

Велика Палата Верховного Суду урахувала, що за правилами частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживачів.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 вересня 2018 року у справі № 727/5461/23 та від 25 грудня 2024 року у справі № 826/19911/14, у яких зазначено про те, що не є підставою для визнання кредиту неспоживчим, якщо метою його отримання було погашення попередніх кредитів, а не отримання безпосередньо такого на споживчі цілі. 

Крім того, суд апеляційної інстанції помилково не взяв до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19 травня 2025 року у справі № 308/15538/22, згідно з яким підставою для визнання кредиту споживчим є аналіз його змісту, відповідність його змісту пункту 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування». Суд встановив, що позичальнику надавався саме споживчий кредит, оскільки позичальником була фізична особа, кредит надавався саме фізичній особі для придбання та реконструкції нерухомості, а іпотечним майном є одна безпосередньо житлова квартира та інша квартира, яка використовується під офіс і перебуває на стадії реконструкції, проте не здана в експлуатацію і не переведена з житлового фонду у нежитловий. 

Кредитні договори № 27108С30 та № 27108С31 мають всі істотні ознаки притаманні договору споживчого кредитування, а внесені у зазначені договори зміни не стосувалися цільового використання коштів.

У липні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від АТ «Укрексімбанк» у якому банк просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 

Відзив мотивовано тим, що 3 із 53 земельних ділянок, якими забезпечені вимоги банку до боржника, випливають із кредитних договорів, які спочатку укладалися до 15 квітня 2011 року. Тобто надані грошові кошти в кредит у сумі 1 200 000,00 дол. США за кредитним договором від 30 квітня 2008 року № 27108С30 та у сумі 800 000,00 дол. США за кредитним договором від 30 квітня 2008 року № 27108С31 початково боржник зобов`язався повернути банку ще 14 років тому, однак протиправно таких дій не вчинив, рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виконав.

Зазначені кредитні кошти надавалися боржнику з метою фінансування господарської діяльності (фактично будувалося котеджне містечко. ОСОБА_1 як фізична особа продавав будинки іншим фізичним особам за попередніми договорами). Повернення кредитних коштів було забезпечене іпотекою земельних ділянок, а отже, мораторій на реалізацію нерухомого майна боржника, переданого в іпотеку банку, не поширюється. 

Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 30 червня 2025 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дударенко А. М., на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Дударенко А. М., на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року з підстав, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України; витребувано з Васильківського міськрайонного суду Київської області матеріали цивільної справи № 362/205/25; надано учасникам справи строк для подання відзиву.
У липні 2025 року матеріали справи № 362/205/25 надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Голяченка І. П. перебуває виконавчий документ від 19 жовтня 2011 року 
№ 2-1124/2011, за яким відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2011 у справі № 2-1124/2011, яким позов АТ «Укрексімбанк» задоволено.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 30 квітня 2008 року № 27108С30 у загальній сумі 7 435 303,20 грн. та судові витрати у справі у розмірі 1 820,00 грн.
Постановою приватного виконавця Голяченка І. П. від 12 січня 2022 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1124/2011, виданого 19 жовтня 2011 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 30 квітня 2008 року № 27108С30.
19 січня 2022 року приватний виконавець Голяченко І. П. здійснив опис майна боржника ОСОБА_1 , а саме: 
земельної ділянки площею 0, 3416 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0152, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: с. Путрівка, Київська область; 
земельної ділянки площею 0, 3415 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0153, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: с. Путрівка, Київська область;
земельної ділянки площею 0, 3258 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0154, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: с. Путрівка, Київська область.
02 грудня 2024 року стягувач АТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до приватного виконавця з клопотанням № 0000606/32872-24 про вчинення заходів щодо примусової реалізації майна.
Листом від 18 грудня 2024 року № 59545 приватний виконавець Голяченко І. П. повідомив «Укрексімбанк» про те, що звернути стягнення на зазначене стягувачем майно боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 немає можливості, оскільки накладено мораторій на виконання рішень за споживчими кредитами відповідно до пункту 52 розділу VI Прикінцеві положення Закону України 
«Про іпотеку» (зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), 
статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, чинній на час подання скарги) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Тобто виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з частинами другою, третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
У справі, що є предметом касаційного перегляду, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про те, що кредитні договори, на реалізацію яких звернено стягнення на майно, за своєю правовою природою не підпадають під ознаки споживчого кредитування, а тому приватний виконавець Голяченко І. П. не мав правових підстав для застосування до спірних правовідносин пункту 5-2 Розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку».
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дударенко А. М., посилається на те, що такий висновок судів попередніх інстанцій є помилковим, оскільки укладені між ним та банком кредитні договори, є споживчими, а отже приватний виконавець правильно застосував до спірних правовідносин положення пункту 5-2 Розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» у частині мораторію на звернення стягнення на іпотечне майно в межах виконавчого провадження.
Перевіривши доводи боржника, Верховний Суд виходить з такого. 
Відповідно до пункту 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 
(у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), 
статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.
Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на нерухоме майно (нерухомість), оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», або за договорами, до яких після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.
Закон України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення кредитних договорів, визначав, що:
споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»);
споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»);
продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Системний аналіз цих понять у їх взаємозв`язку дає можливість дійти висновку, що у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» (у зазначеній редакції) споживчим кредитом є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві - фізичній особі, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, для придбання продукції - будь-яких виробів (товарів), робіт чи послуг, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. 
Подібне як за змістом, так і за основними сутнісними ознаками визначення споживчого кредиту наразі міститься у пункті 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (постанова Верховного Суду від 25 грудня 2025 року у справі № 362/201/25).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження №14-336цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, проаналізувавши зміст пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшла висновку, що якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням нею обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим.
У справі, що переглядається у касаційному порядку, суди встановили, що 30 квітня 2008 року між ПАТ «Укрексімбанк» і ОСОБА_1 було укладено два окремі кредитні договори. 
Відповідно до умов кредитного договору № 27108С30 банк надав позичальнику кредит у сумі 1 200 000,00 дол. США, строком повернення до 15 квітня 2011 року. Згідно із наступними змінами, внесеними додатковою угодою, кредит було трансформовано у два транші, один з яких передбачав рефінансування кредитних зобов`язань позичальника за кредитним договором від 15 червня 2007 року 
№ TL-SME 001/182/2007, укладеним із Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», а інший - надання коштів у сумі 8 048 049,00 грн.
Згідно з кредитним договором № 27108С31, укладеним 30 квітня 2008 року, з урахуванням змін, внесених додатковими угодами, банк відкрив для позичальника невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 800 000,00 дол. США, а надалі також передбачив другий транш у сумі 6 476 000,00 грн, із зазначеним цільовим призначенням на будівництво.
Забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_1 за цим договором є іпотеки майна, зокрема: земельної ділянки площею 0, 3416 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0152; земельної ділянки площею 0, 3415 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0153; земельної ділянки площею 0, 3258 га, кадастровий номер 3221487001:01:007:0154.
У матеріалах справи міститься інформація з публічних офіційних реєстрів щодо реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця з 06 березня 2000 року, який здійснював підприємницьку діяльність на час укладення кредитних та іпотечного договорів (т. 3, а. с. 11-13).
Суду першої інстанції банк надав копії документів, які ОСОБА_1 надав банку у 2008 році з метою отримання кредитних коштів, серед яких: заява про надання кредиту на будівництво житлових будинків від 14 квітня 2008 року, копія рішення Виконавчого комітету Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області від 28 вересня 2007 року № 72 про надання дозволу на будівництво житлових будинків, копія кредитного договору від 15 червня 2007 року 
№ TL-SME 001/182/2007, укладеного між ОСОБА_1 і Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», копії бізнес-планів будівництва житлових будинків та кошторис будівництва, копії попередніх договорів та договорів купівлі-продажу житлових будинків, земельних ділянок, укладених між третіми особами та ОСОБА_1 (т. 3, а. с. 14-59). 
Крім того, матеріали справи містять заяви боржника, направлені на адресу АТ «Укрексімбанк», у яких він зокрема просив: переглянути процентну ставку за кредитом; зменшити розмір щомісячних платежів; припинити нарахування відсотків за кредитом, та здійснювати погашення кредиту за рахунок добровільного продажу заставленого майна. У зазначених заявах ОСОБА_1 посилався на те, що будівельна галузь перебуває у кризі, а збудовані будинки у котеджному містечку, на фінансування яких він брав кредитні кошти, не продаються; його доходи від підприємницької діяльності зменшилися, оскільки замовлення на нові котеджні будинки не надходять та є недобудовані будинки. Водночас зазначав, що він продовжує виконувати роботи з покращення привабливості земельних ділянок, створив офіційний сайт котеджного 
містечка та залучив брокерів для пошуку покупців земельних ділянок і котеджів 
(т. 3, а. с. 60-64).
Зважаючи на наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитними договорами не підпадають під ознаки споживчого кредитування, оскільки зміст умов кредитних договорів свідчить про те, що за рахунок кредитних коштів були задоволені не особисті потреби боржника, а отримані кошти були спрямовані на здійснення підприємницької діяльності, а саме на будівництво котеджного містечка та продаж котеджів, які розташовані у с. Путрівка Васильківсбкого району Київської області. 
Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки фактичних обставин справи, які встановили суди на підставі належних та допустимих доказів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на те, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця Голяченка І. П. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо невчинення виконавчих дій з реалізації майна боржника, аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 та залишення оскаржуваних судових рішень без змін. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дураденко Анна Михайлівна, залишити без задоволення. 
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: 	І. Ю. Гулейков   Р. А. Лідовець    Д. Д. Луспеник