КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/46888/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4419/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Якимець О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: визнати незаконним примусове списання коштів з рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ «ПУМБ», на підставі виконавчого провадження № 74188136;
зобов`язати АТ «ПУМБ» повернути кошти заробітної плати, які стягнуті з рахунку НОМЕР_1 у загальному розмірі 19 712,31 грн, а саме: у сумі 4,40 грн 04.07.2024, у сумі 0,54 грн 04.09.2024, у сумі 19 707,37 грн 20.09.2023 (а.с. 1-3).
На обґрунтування позову вказував, що 16.02.2024 за виконавчим листом № 567/322/14-ц від 02.10.2014 Острозького районного суду Рівненської області приватним виконавцем Капустіною Д.А. відкрито виконавче провадження № 74188136 щодо стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу за кредитним договором.
02.04.2024 року приватний виконавець Капустіна Д. А. своєю постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника зобов`язала військову частину НОМЕР_2 , в якій позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, здійснювати відрахування з його заробітної плати. Відповідно, фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_3 такі відрахування з його заробітної плати здійснювалися повною мірою до моменту закриття виконавчого провадження № 74188136.
Зазначав, що незважаючи на здійснювані відрахування з його заробітної плати та на заборону законом стягувати з заробітної плати надмірну суму, 04.07.2024 о 10:30 з його рахунку НОМЕР_1 було здійснено примусове списання коштів, а саме 4,40 грн в межах ВП № 74188136 з виконання вищевказаного виконавчого листа.
Звернувшись 04.07.2024 за допомогою месенджера Telegram до «Online підтримки АТ «ПУМБ», він з`ясував, що це було «погашення частини боргу по виконавчому провадженню» на «вимогу виконавця на стягнення коштів». На його запитання, чому банк порушив закон, здійснивши списання коштів зарплати, він отримав відповідь, що в банку немає спеціальних рахунків, на які поширюється обмеження законодавства на списання боргу по виконавчому провадженню, тому кошти списуються з рахунку.
Крім того, 03.09.2024 на його рахунок № НОМЕР_1 , який він використовував виключно для отримання заробітної плати військовослужбовця, банком було накладено арешт. 
Після звернення за допомогою месенджера Telegram до «Online підтримка АТ «ПУМБ» він з`ясував, що арешт накладено з ініціативи стягувача, приватного виконавця Капустіної Д.А. (стягнення; за ВП № 74188136; з виконання виконавчого документа; Виконавчий лист; № 567/322/14-ц; виданий 02.10.2014; документ видав; Острозький районний суд Рівненської області). На його зауваження, що чинне законодавство забороняє арештовувати кошти заробітної плати, тому платіжну інструкцію банк має повернути без виконання, він отримав відповідь, що для зарахування заробітної плати, стипендії та соціальних виплат в АТ «ПУМБ» відкриваються стандартні поточні рахунки для зарахування будь-яких надходжень (відповідно до законодавства України та встановленого режиму рахунку). Тому при отриманні документа щодо арешту рахунків/коштів на рахунках, банк здійснює арешт рахунків/коштів на, них відповідно до отриманого документа.
04.09.2024 о 14:20:03, не зважаючи на здійснювані відрахування з заробітної плати та заборону Законом стягувати відрахування з заробітної плати надмірну суму, з рахунку позивача було здійснено примусове списання коштів у розмірі 0,54 грн. з призначення платежу «стягнення за ВП № 74188136 з виконання виконавчого документа: Виконавчий лист № 567/322/14-ц виданий 02.10.2014 документ видав: Острозький районний суд Рівненської області». 
20.09.2024 о !5:28:15 з рахунку позивача було здійснено примусове списання коштів у розмірі 19 707,37 грн. з призначенням платежу «стягнення за ВП № 74188136 з виконання виконавчого документа: Виконавчий лист № 567/322/14-ц виданий 02.10.2014 документ видав: Острозький районний суд Рівненської області». 
Звернувшись за допомогою месенджера Telegram до «Online підтримка АТ «ПУМБ», позивач з`ясував, що це списання здійснено відповідно до стягнення за ВП № 74188136. Всі спроби донести представнику банку інформацію, що відбулося порушення його прав з боку фінансової установи закінчилось тим, що клієнтська підтримка АТ «ПУМБ» в односторонньому порядку припинила з позивачем діалог.
23.09.2024 року позивач звернувся зі скаргою на дії АТ «ПУМБ» до НБУ, одна у своїй відповіді останній підтвердив, що до АТ «ПУМБ» надходили платіжні інструкції стягувача на списання коштів з рахунку позивача, які були виконані банком у межах доступного залишку на його рахунку і пропонувалось з метою вирішення порушеного у зверненні питання звернутись до органів виконавчої служби.
27.09.2024 року позивач звернувся з заявою до приватного виконавця Капустіної Д.А. з проханням зняти арешт з його зарплатного рахунку в АТ «ПУМБ», після чого приватним виконавцем до АТ «ПУМБ» було направлено постанову про зняття арешту з коштів. Одночасно в телефонній розмові з приватним виконавцем Капустіною А.А. попросив повернути незаконно стягнуті кошти його заробітної плати, але вона повідомила, що вони вже направлені стягувачу (ПАТ КБ «ПриватБанк»).
08.11.2024 року приватний виконавець Капустіна Д.А. припинила виконання військовою частиною НОМЕР_2 постанови про звернення стягнення на його заробітну плату за ВП № 74188136 від 02.04.2024 в зв`язку з виконанням виконавчого документа у повному обсязі (а.с. 1-3).
У відзиві на позовну заяву представник АТ «ПУМБ» - Корнієнко Л.В. зазначала, що відкритий рахунок на ім`я позивача є виключно поточним та не має спеціального режиму використання. Банком здійснювалося примусове списання коштів з рахунку позивача в період з липня 2024 по вересень 2024 за виконавчим провадженням № 74188136 з виконання виконавчого документу: виконавчого листа, виданого 02.10.2024 Острозьким районним судом Рівненської області у справі № 567/322/14-ц, оскільки у відповідності до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України.Оскільки позивач вважає незаконним списання банком грошових коштів з його поточного рахунку на підставі платіжних інструкцій приватного виконавця, то в такому випадку належним та ефективним способом захисту порушених прав є саме оскарження до суду рішень та дій приватного виконавця Капустіної Д.А., здійснених в рамках виконавчого провадження № 74188136. Позивач невірно обрав спосіб захисту своїх прав шляхом пред`явлення позову до відповідача про визнання протиправними дій та зобов`язання повернути кошти, оскільки за позицією відповідача обов`язок щодо повернення коштів має бути покладений саме на ПАТ КБ «ПриватБанк», як на особу, яка отримала такі кошти в рахунок погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження. Враховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні позову (а.с. 34-49).
У відповіді на відзив, позивач стверджував, що на зазначений рахунок зараховувалась виключно заробітна плата військовослужбовця. Зазначав, що відповідач має більші можливості для забезпечення дотримання прав споживачів, та не повинен ігнорувати спеціальні норми законодавства щодо захисту заробітної плати. Просив позов задовольнити (а.с. 62-64).
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії - відмовлено (а.с. 80-86).
Не погодившись з рішенням районного суду, 11 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повному обсязі (а.с. 89-91).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції у своєму рішенні формально послався на довідку банку, що рахунок є поточним рахунком для власних потреб та не є рахунком зі спеціальним режимом. На цій підставі суд дійшов помилкового висновку, що банк не був зобов`язаний застосовувати обмеження щодо стягнення. Позивач категорично не погоджується з таким висновком. 
Природа коштів важливіша за назву рахунку. Суд проігнорував ключовий аргумент, що на цей рахунок зараховувалася виключно заробітна плата військовослужбовця. Цей факт не заперечувався банком по суті, а лише формально «прикривався» назвою рахунку.
Зазначав, що Банк був належно повідомлений, а заявник неодноразово (04.07.2024, 03.09.2024, 20.09.2024) звертався до служби підтримки банку та прямо повідомляв, що кошти на рахунку є його заробітною платою, а їх арешт та списання є незаконним .
Отримавши таке повідомлення, банк, як професійний надавач фінансових послуг, зобов`язаний був вжити заходів, а не виконувати інструкції. Закон України «Про виконавче провадження» (ст. 70) встановлює обмеження на відрахування саме із заробітної плати, а не з рахунків зі спеціальним режимом. Суд безпідставно ототожнив ці поняття, вважав, що вони не є тотожними.
Таким чином, суд надав перевагу формальній назві рахунку над захищеною законом природою коштів, що є на ньому, що є порушенням ст. 41 Конституції України.
Суд у своєму рішенні зазначив, що банк діяв правомірно, оскільки виконував обов`язкові до виконання платіжні інструкції приватного виконавця. Суд повністю проігнорував головну обставину справи, на якій ґрунтувався позов: відрахування із заробітної плати позивача вже здійснювалися бухгалтерією військової частини НОМЕР_3 на підставі тієї ж постанови виконавця. Дії банку призвели до подвійного стягнення. Списуючи кошти з рахунку, на який надходила вже «очищена» після відрахувань зарплата, АТ «ПУМБ» фактично здійснив повторне стягнення за тим самим виконавчим документом. Більше того, списання 20.09.2024 у розмірі 19 707,37 грн є 100% стягненням, що прямо порушує ліміти ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Обов`язковість не означає законність. Обов`язковість вимог виконавця не означає, що банк має виконувати очевидно незаконні інструкції, які порушують спеціальні норми (ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження») та права клієнта. Отримавши від клієнта повідомлення про те, що стягнення вже відбувається за місцем роботи, банк був зобов`язаний щонайменше призупинити операцію та повідомити виконавця про цільове призначення коштів та факт подвійного стягнення.
Суд першої інстанції фактично вказав, що належним відповідачем є стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» як набувач коштів , або приватний виконавець. Цей висновок є порушенням процесуального права та нерозумінням суті позовних вимог. Мова йде не про безпідставне збагачення. Предметом позову є незаконні дії саме АТ «ПУМБ», який, маючи договірні відносини з позивачем, порушив свої обов`язки та неправомірно списав кошти з рахунку. Саме дії АТ «ПУМБ» завдали шкоди. Прямий причинно-наслідковий зв`язок існує саме між діями АТ «ПУМБ» (списання коштів) та матеріальною шкодою, завданою мені (втрата коштів).
Вказував, що він, як позивач, відповідно до ст. 16 ЦК України, має право самостійно обирати спосіб захисту своїх прав. Притягнення до відповідальності банку, який безпосередньо вчинив протиправне списання, є належним та ефективним способом захисту. АТ «ПУМБ» самостійно виконав списання, ігноруючи його скарги, що є несумлінною практикою (ст. 1073 ЦК України). Висновок суду першої інстанції про те, що позивач має судитися з третьою особою (ПАТ КБ «ПриватБанк»), є безпідставним обмеженням права на судовий захист. Відносини між позивачем та АТ «ПУМБ» є споживчими, де банк, маючи більший досвід, ресурси та знання, зобов`язаний діяти сумлінно та професійно. Натомість АТ «ПУМБ» порушив права позивача як споживача, здійснивши повторне стягнення коштів із мого зарплатного рахунку, завдавши мені прямої матеріальної шкоди. Такі дії мають бути визнані незаконними.
Суд першої інстанції не повно дослідив докази (відповідь НБУ, постанови виконавця), не з`ясував походження коштів. Рішення не відповідає завданням цивільного судочинства (а.с. 89-91).
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Особи, якіберуть участьу справідо судуне прибули,про часта місцерозгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Так про розгляд справи апеляційним судом 26 лютого 2026 року апелянт ОСОБА_1 був сповіщений 25 грудня 2025 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. АТ «ПУМБ» був сповіщений 25 грудня 2025 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС, про що у справі є докази (а.с. 139-142).
18 лютого 2026 року від апелянта ОСОБА_1 надійшла заява з проханням задовольнити апеляційну скаргу, справу розглянути за відсутності апелянта (а.с. 143-144).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається матеріалів справи, 16.02.2024 року приватним виконавцем Капустіною Д.А. було відкрито виконавче провадження № 74188136 щодо примусового стягнення на підставі виконавчого листа № 567/332/14-ц, виданого 02.10.2014 року Острозьким районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 31 962,11 доларів США боргу за кредитним договором № ROHPGL0000000001 від 01.07.2008 та 2 533,77 грн витрат на сплату судового збору (а.с. 4-5).
02.04.2024 року приватним виконавцем Капустіною Д.А. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП № 74188136 (а.с. 6-7).
Відповідно до інформації про рух коштів за рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.07.2024 по 31.07.2024 відкритого у АТ «ПУМБ», вбачається, що 04.07.2024 року з рахунку позивача було списано грошові кошти у розмірі 4,40 грн, з призначенням «стягнення за ВП № 74188136 з виконання виконавчого документу: Виконавчий лист № 567/322 виданий 02.10.2014 документ видав: Острозький районний суд Рівненської області» (а.с. 10).
З інформації про рух коштів за рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.09.2024 по 30.09.2024 відкритого у АТ «ПУМБ», вбачається що 04.09.2024 року з рахунку позивача було списано грошові кошти у розмірі 0,54 грн, з призначенням «стягнення за ВП № 74188136 з виконання виконавчого документу: Виконавчий лист № 567/322 виданий 02.10.2014 документ видав: Острозький районний суд Рів» та 20.09.2024 року з рахунку позивача було списано грошові кошти у розмірі 19 707,37 грн, з призначенням «стягнення за ВП № 74188136 з виконання виконавчого документу: Виконавчий лист № 567/322 виданий 02.10.2014 документ видав: Острозький районний суд Рів» (а.с. 12).
27.09.2024 року приватним виконавцем Капустіною Д.А. було винесено постанову про зняття арешту з коштів у ВП № 74188136 (а.с. 19-20).
08.11.2024 року приватним виконавцем Капустіною Д.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 74188136 щодо примусового стягнення на підставі виконавчого листа № 567/332/14-ц, виданого 02.10.2014 Острозьким районного суду Рівненської області, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, стягнуто основну винагороду приватного виконавця та витрат виконавчого провадження (а.с. 21-22).
На підтвердження позовних вимог позивачем долучено копії: інформації про рух коштів за рахунком № НОМЕР_1 за період з 07.05.2024 по 31.05.2024 відкритого у АТ «ПУМБ»; інформації про рух коштів за рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.06.2024 по 30.06.2024 відкритого у АТ «ПУМБ»; інформації про рух коштів за рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.08.2024 по 31.08.2024 відкритого у АТ «ПУМБ»; листа НБУ від 21.10.2024; заяви про скасування арешту з зарплатного рахунку військовослужбовця;
В матеріалах справи наявна довідка № КНО-07.08.6/12053БТ від 26.12.2024 за підписом начальника Відділу обробки запитів контролюючих органів Управління супроводження контрольно-операційної діяльності Мережі Центру операційної підтримки АТ «ПУМБ» наступного змісту: «Цією довідкою Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» повідомляє, що рахунок IBAN НОМЕР_1 , відкритий ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на підставі заяви на приєднання до ДКБО № 326907156 від 07.05.2024 є поточним рахунком для власних потреб та не є рахунком зі спеціальним режимом для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат» (а.с. 51).

Відповідно до ст. 16 ЦК Украйни, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій зазначеної статті.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частиною першою статті 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк невстановлений договором банківського рахунку або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
Відповідно до пункту 73 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, що затверджена постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 року № 163 (далі - Інструкція №163) надавач платіжних послуг платника виконує арешт коштів, що знаходяться на рахунку платника, згідно з постановою про арешт коштів державного виконавця/ приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження.
Пунктом в пункті 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 за №512/5 вказано, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, винесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність», арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюється виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.
За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.11.2023 у справі № 947/7686/20, провадження № 61-6423св23).
Отже, суд в кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу позивача та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21, провадження № 61-12101св23).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 333/6816/17.
Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
Порядок звернення стягнення на заробітну плату визначається Законом України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому відповідно до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.
Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення.
Так, предметом позову у цій справі є дії банку щодо виконання постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника та стягнення з банку на користь позивача грошових коштів, списаних з рахунку позивача на виконання такої постанови.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач здійснив списання коштів з рахунку позивача в період з липня 2024 по вересень 2024 року за виконавчим провадженням за №74188136 з виконання виконавчого листа, виданого від 02.10.2014 Острозький районний суд Рівненської області у справі за №567/322/14-ц, стягувачем у якому є АТ КБ «ПриватБанк».
Тобто, підставою для стягнення коштів з позивача на користь стягувача АТ КБ «ПриватБанк» у межах виконавчого провадження №74188136 є виконавчий лист, виданий 02.10.2014 Острозький районний суд Рівненської області у справі за №567/322/14-ц, що пред`явлений для примусового виконання приватному виконавцю Капустіній Д.А. 
Відповідно до довідки № КНО-07.08.6/12053БТ від 26.12.2024 за підписом начальника Відділу обробки запитів контролюючих органів Управління супроводження контрольно-операційної діяльності Мережі Центру операційної підтримки АТ «ПУМБ» наступного змісту: «Цією довідкою Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» повідомляє, що рахунок IBAN НОМЕР_1 , відкритий ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на підставі заяви на приєднання до ДКБО № 326907156 від 07.05.2024 є поточним рахунком для власних потреб та не є рахунком зі спеціальним режимом для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат» (а.с. 51).
Відтак, позивачем в АТ «ПУМБ» був відкритий поточний рахунок, який не є рахунком зі спеціальним режимом використання, разом із тим, на який зараховувалися суми заробітної плати позивача, які не належать до доходів, на які відповідно до законодавства не може бути звернуто стягнення, водночас, є особливим об`єктом стягнення, оскільки обмежуються певним розміром стягнення, контроль за додержанням чого покладено саме на виконавця.
До суду не надано доказів оскарження дій/бездіяльності, у т.ч. постанов приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Д.А. в рамках ВП № 74188136 про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2024 року, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника від 02.04.2024 року, яка отримавши 27.09.2024 року відповідну заяву боржника, постановою від 27.09.202 року зняла арешт з банківського рахунку боржника та 08.11.2024 року ухвалила постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повідомленням стягувачем про виконання боржником виконавчого документа в повному обсязі (а.с. 92-93, 122-124). 
У даному випадку кошти позивача були арештовані у межах суми стягнення на виконання постанови приватного виконавця про арешт коштів, яка боржником не оскаржена, не визнана судом незаконною (недійсною), не скасована, а відтак була обов`язковою для виконання відповідачем АТ «ПУМБ», як Банком до якого вона надіслана для виконання.
Часткове списання коштів з рахунку позивача здійснювалося саме на підставі платіжних вимог приватного виконавця, які є обов`язковими для виконання і за необґрунтованість примусового списання за якими згідно з Інструкції № 22 несе відповідальність стягувач (виконавець).
В свою чергу, банк не є особою, на яку покладено контроль за додержанням законодавства, що регулює порядок здійснення виконавчого провадження, в тому числі процедур і обсягів стягнення боргу у виконавчому провадженні, він не має права за власною ініціативою скасовувати арешт і не несе відповідальність за необґрунтованість примусового списання, що здійснюється на підставі платіжних вимог виконавця, а тому у відповідача АТ «ПУМБ» не було правових підстав не виконувати постанову та вимоги виконавця, саме до повноважень якого належить примусове виконання судових рішення, зокрема накладення і скасування арешту, контроль за відрахуванням сум з доходів боржника під час примусового виконання рішень та інші повноваження, що мають забезпечувати гарантії дотримання прав сторін у виконавчому провадженні.
Отже, підстави вважати, що дії банку щодо списання коштів з рахунку позивача були протиправними відсутні, оскільки вони здійснювались на виконання рішення та вимог приватного виконавця, які не були визнані незаконними (недійсними чи скасовані тощо).
Посилання апелянта, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо повернення грошових коштів, які були списані банком, колегія суддів визнала неспроможними та відхилила, оскільки відповідач діяв на виконання постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості за кредитним зобов`язаннями позивача, кошти з рахунку позивача були примусово списані на підставі платіжних вимог приватного виконавця, яким спрямовані на погашення боргових зобов`язань самого позивача.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання незаконним примусового списання коштів на підставі виконавчого провадження № 74188136 та зобов`язання АТ «ПУМБ» повернути такі кошти, у цій справі немає.
Апеляційна скарга не містить доводів та посилань апелянта на порушення процесуального закону, які б могли бути визнані обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення районного суду, не встановлено таких і апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції була надана належна оцінка, а відтак відхиляються як необґрунтовані.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 02 березня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов