СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  
ун. № 759/20457/25 пр. № 1-кп/759/656/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва в складі 
головуючого судді: ОСОБА_1 , 
при секретарі: ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження ЄРДР № 12025100080000914 від 11 березня 2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3  який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, гр-н України, одружений, має утриманців, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , не судимий;
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Республіці Казахстан, гр-н України, одружений не офіційно, має утриманців, зареєстрований: АДРЕСА_3 , проживає: АДРЕСА_4 , не судимий, -
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, кожного окремо,
сторони: прокурор - ОСОБА_5 , обвинувачений - ОСОБА_3 , його захисник - ОСОБА_7 , обвинувачений - ОСОБА_4 , його захисник - ОСОБА_9 , 
В С Т А Н О В И В:
1. Формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним за результатами судового розгляду.
На початку квітня 2025 року ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_3 про те, що до нього звернувся раніше знайомий ОСОБА_11 та наполегливо просить посприяти за грошову винагороду у валюті незаконному переправленню військовозобов`язаного - свого знайомого через державний кордон України. У зв`язку з цим у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які достовірно знали про оголошення з 24 лютого 2022 року воєнного стану, яким передбачено обмеження на виїзд військовозобов?язаних за межі України, виник спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння з корисливих мотивів чужим майном шляхом обману з використанням вказаних обмежень як способу реалізації такого умислу. З цією метою вони разом вирішили, створюючи враження «ділових» людей, які нібито можуть сприяти за грошову винагороду незаконному переправленню осіб через державний кордон України до країн ЄС, хоча не мали наміру та можливостей реально сприяти таким незаконним діям, шляхом обману заволодіти певною частиною вказаних запропонованих коштів як завдатком.
Одночасно, працівники правоохоронного органу, дізнавшись від особи, яка обрала собі вигадані анкетні дані « ОСОБА_14 » (далі - « ОСОБА_14 »), про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть бути причетними до незаконного за грошову винагороду переправлення військовозобов?язаних через державний кордон, з метою викриття їх злочинної діяльності розробили відповідну оперативну комбінацію із залученням на добровільній основі ОСОБА_11 та нібито його знайомого «ОСОБА_14», поєднану із аудіо-, відео контролем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з імітуванням обстановки злочину.
У подальшому, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 погодилися на організовану ОСОБА_11 зустріч із його знайомим «ОСОБА_14» на 19 год. 10 квітня 2025 року за адресою: м. Київ, просп. Голосїївський, 61. Під час цієї зустрічі « ОСОБА_14 », який діяв під контролем правоохоронних органів, підтвердив свій намір незаконно перетнути кордон і сплатити за це грошову винагороду. У свою чергу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з розподілом ролей, повідомили «ОСОБА_14», що використовуючи свої особисті зв`язки, вони нібито можуть за обіцяну ОСОБА_11 , який не брав участі в цій зустрічі, винагороду, розмір якої уточнили в 13 000 Євро, сприяти наданням порад, вказівок та усуненням перешкод незаконному переправленню через державний кордон України, хоча насправді не збиралися цього робити. Для формування більшої переконливості своїх удаваних можливостей розповіли «ОСОБА_14» про свій нібито досвід такої діяльності, налагодженні для цього «стійки схеми» та залучення для їх реалізації підготовлених людей на всіх етапах, в тому числі за кордоном. За результатами зустрічі « ОСОБА_14 » попросив час обдумати свої дії.
У подальшому, дійшовши згоди, учасники вказаної зустрічі підтримували між собою телефонний зв`язок, при цьому « ОСОБА_14 » погодився сплатити вказаний розмір винагороди та дотримуватися подальших вказівок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а останні створювали враження про те, що нібито взялися організовувати його незаконний перетин кордону в обхід контрольно-пропускних пунктів до Республіки Словаччина з використанням своїх зв`язків з невстановленими особами, хоча насправді відразу не збиралися цього робити, не робили цього фактично та не мали для цього можливостей.
06 травня 2025 року, близько 13 год. 25 хв., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи в приміщенні ресторану «McDonald's» за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 7-А, зустрілись з посередником вказаної угоди - ОСОБА_11 , який також діяв під контролем правоохоронних органів та від якого отримали кошти в сумі 1 000 Євро, як частину оплати за нібито надання послуг з організації виїзду «ОСОБА_14» за державний кордон України, яких насправді надавати не збиралися, бажаючи привласнити ці отримані кошти та витратити їх на власні потреби.
У такий спосіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, ввівши в оману «ОСОБА_14» щодо справжнього наміру своїх дій, заволоділи через його посередника шляхом обману вказаними коштами в сумі 1 000 Євро для задоволення власних потреб. При цьому залишком обумовленої винагороди в сумі 12 000 Євро ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заволодівати не планували і хоча дочекалися повідомлення від «ОСОБА_14» про їх зібрання, дотримуючись свого плану дій, наполягали на остаточному розрахунку лише за фактом перетинання кордону «ОСОБА_14», який на справді не планували і нічого для цього не робили, а саму таку ситуацію використали для формування більшої довіри до себе під час заволодіння коштами в сумі 1 000 Євро.
Крім того, 06 червня 2025 року, близько 12 год., ОСОБА_3 , діючи на реалізацію спільного з ОСОБА_4 злочинного умислу, з метою приховати вчинене шахрайство повідомив «ОСОБА_14» телефоном про нібито готовність всіх етапів для перетину ним державного кордону, хоча для цього він, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 жодних дій не вчиняли, та домовився про зустріч із «ОСОБА_14» для його доставки нібито до точки збору. Надалі, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізувати раніше розроблений з ОСОБА_4 злочинний план, з метою надання своїм обіцянкам справжнього характеру 06 червня 2025 року, близько 14 год. 45 хв., перебуваючи на АЗС «Окко» за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 33, зустрівся з «ОСОБА_14», після чого посадив його до свого автомобіля, повідомивши, що підвезе його до точки збору з іншими такими військовозобов`язаними біля станції метро «Академмістечко» для виїзду з Києва, хоча планував його висадити раніше з повідомленням про вигадану необхідність відкладення операції через її нібито ускладнення загрозою їх викриття, але не встиг цього зробити, оскільки перед початком руху був затриманий співробітниками правоохоронних органів.
2. Правова позиція щодо пред`явленого обвинувачення сторони обвинувачення.
Прокурор вважав встановленим, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений саме на сприяння в умовах воєнного стану незаконному переправленню військовозобов`язаних через державний кордон України шляхом надання порад та вказівок за грошову винагороду.
Зокрема, за викладеним в обвинувальному акті обвинуваченням, яке підтримав прокурор, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які достовірно знали про оголошення з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану, яким передбачено обмеження на виїзд осіб чоловічої статі призивного віку за межі України, виник злочинний умисел, направлений на сприяння незаконного переправлення громадян України чоловічої статі призивного віку через державний кордон України до країн ЄС, шляхом надання порад та вказівок за грошову винагороду. Під час виконання вказаного спільного злочинного умислу ОСОБА_3 за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_4 10 квітня 2025 року зустрілись з «ОСОБА_14» за адресою: м. Київ, просп. Голосїївський, 61, де в ході розмови повідомили йому, що використовуючи свої зв`язки можуть сприяти в незаконному переправленні через державний кордон в обхід контрольно-пропускних пунктів, грошова винагорода за таку послугу складає 13 000 Євро. «ОСОБА_14» погодився на цю пропозицію, а ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , у свою чергу, взялися посприяти перетину кордону шляхом надання порад та вказівок, усуненням перешкод, в тому числі з використанням своїх зв`язків з невстановленими особами.
На далі, ОСОБА_3 з ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, діючи умисно та з корисливим мотивом, виконуючи раніше розроблений план, 06 травня 2025 року, перебуваючи в приміщенні ресторану «McDonald's» за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 7-А, зустрілись з посередником угоди - ОСОБА_11 , від якого отримали грошові кошти в сумі 1 000 Євро як частину оплати за надання послуг, що полягали у виїзді «ОСОБА_14» через державний кордон України, а 06 червня 2025 року, близько 12 год., ОСОБА_3 телефоном повідомив «ОСОБА_14» про готовність всіх етапів щодо перетину державного кордону автомобілем та домовився про зустріч із останнім.
Надалі, з метою доведення спільного злочинного умислу до кінця та виконуючи розподілені ролі, ОСОБА_3 06 червня 2025 року, близько 14 год. 45 хв., перебуваючи на АЗС «Окко» за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 33, зустрівся з «ОСОБА_14», після чого посадив його до свого автомобіля та почав рух, але був затриманий співробітниками правоохоронних органів.
В обґрунтування висунутого обвинувачення за ч. 3 ст. 332 КК України прокурор подав докази, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду і містилися у показаннях свідка «ОСОБА_14», протоколах слідчих дій, результатах проведених негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД) тощо.
Під час виступу в судових дебатах прокурор вважав всі подані докази належними та допустимими, а також достатніми для того, щоб довести винуватість обвинувачених за ч. 3 ст. 332 КК України (сприяння в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України шляхом надання порад та вказівок, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб) у повному обсязі та поза розумним сумнівом.
Також прокурор подав суду окремі процесуальні документи для оцінки допустимості зібраних доказів, а саме: первинний рапорт (т. 1 а. 78-79); рішення слідчих суддів на проведення НСРД, доручення та постанови прокурора (т. 1 а. 80-82, 89-91, 99-103, 112-115, 203-209; т. 2 а. 2-32); постанови про вирішення долі речових доказів (т. 1 а. 123-133); документи щодо застосованих заходів забезпечення (т. 134-146, 153-156, 163-165).
3. Правова позиція щодо пред`явленого обвинувачення сторони захисту.
Обидва обвинувачених не визнали своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, у повному обсязі. Натомість, визнали вину в заволодінні шляхом обману чужим майном, а саме грошима в сумі 1 000 Євро, за попередньою змовою групою осіб, щиро покаялися у цьому, визнавши, що спільними діями використали запроваджене в умовах воєнного стану обмеження на виїзд за кордон військовозобов`язаних як спосіб реалізації свого спільного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману, взявши на себе при цьому вигадані певні зобов`язання, які одразу не мали наміру виконувати і не мали для цього жодних можливостей. Сторона обвинувачення не надала належної оцінки їх доводам про відсутність в них умислу на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України або сприяння вчиненню таких дій, жодної змови між собою чи іншими третіми особами на вчинення таких дій в них не було, а самих таких дій вони не вчиняли, не збиралися вчиняти і не готувалися до їх вчинення фактично.
Сторона захисту просила перекваліфікувати дії кожного з обвинувачених з ч. 3 ст. 332 на ч. 2 ст. 190 КК України (за ознакою вчинення шахрайства за попередньою змовою групою осіб) та призначити їм покарання не пов`язане з позбавленням волі, заявивши та консолідовано підтримавши з цього приводу відповідне письмове клопотання (т. 1 а. 52-56).
4. Оцінка поданих сторонами доказів судом.
4.1. Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов таких висновків.
4.2. Згідно з дослідженим повідомленням щодо виконання доручення у межах даного кримінального провадження від 28 березня 2025 року (т. 1 а. 78-79) за одержаними СБУ даними ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільно з невстановленими особами організували канал незаконного за винагороду переміщення військовозобов`язаних через кордон.
Однак, суду не подано конкретних даних, які могли б вказати, хоча б на мінімальному рівні підозри, про будь-яку іншу попередню злочинну діяльність вказаних осіб, пов`язану із незаконним переміщенням військовозобов`язаних через держаний кордон України.
Цілком зрозуміло, що первинні матеріали правоохоронних органів, на підставі яких приймалося рішення про відкриття кримінального провадження, а також вказаного роду повідомлення не можуть розглядатися як докази винуватості, оскільки потребували безумовного підтвердження зібраними у подальшому під час розпочатого досудового розслідування допустимими доказами. Проте відсутність у даному випадку конкретної попередньої інформації про злочинну діяльність обвинувачених автоматично вимагає від суду підвищити поріг доведеності їх протиправного умислу та встановлення відсутності з цього приводу акцентованих провокацій з боку правоохоронних органів.
4.3. Допитані у судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 та  ОСОБА_4  свою вину у висунутому звинуваченні за ч. 3 ст. 332 КК України не визнали та, не оспорюючи фактів своєї спільної зустрічі з «ОСОБА_14» 10 квітня 2025 року, отримання 06 травня 2025 року від посередника «ОСОБА_14» - ОСОБА_11 грошових коштів в сумі 1 000 Євро як нібито завдатку, які спільно привласнили, показали таке.
ОСОБА_3 - у квітні 2025 року ОСОБА_4 йому повідомив, що до нього звернувся його давній знайомий ОСОБА_11 та наполегливо пропонує за значну винагороду у валюті організувати незаконний виїзд за кордон свого знайомого, яким у подальшому виявився « ОСОБА_14 ». Він відразу відповів ОСОБА_4, що такими питання не займається і не має для цього жодних можливостей. Однак, під час подальшого обговорення цієї ситуації між ними виникла ідея скористатися цією привабливою пропозицією, для чого разом зробити вигляд, що вони нібито здатні допомогти «ОСОБА_14» виїхати з України, з тим, щоб отримати якусь передплату в районі 1 000 Євро за ці послуги, яких насправді надавати не збиралися, та заволодіти цими коштами шляхом вказаного обману, після чого під вигаданим приводом припинити спілкування із замовником.
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння чужими коштами, під час організованої ОСОБА_11 зустрічі з « ОСОБА_14 » 10 квітня 2025 року по проспекту Голосїївський він, ОСОБА_3, разом з ОСОБА_4 повідомили « ОСОБА_14 » про те, що нібито можуть йому за 13 000 Євро допомогти незаконно перетнути державний кордон поза межами пунктів пропуску. Для переконання у таких своїх можливостях розповіли «ОСОБА_14» про свій «досвід», «налагодженні схеми» та залучення для їх реалізації підготовлених людей на всіх етапах, в тому числі за кордоном, взявши інформацію про це із соціальних мереж. «ОСОБА_14» заявляв, що боїться обману, через це вони з ОСОБА_4 для формування довіри до себе намагалися більш детально розкрити схему своїх дій, підкреслюючи, що винагорода за надані послуги сплачується тільки після фактичного перетинання кордону. «ОСОБА_14» погодився скористатися їх послугами за вказану винагороду.
Другий раз вони з ОСОБА_4 зустрілися із ОСОБА_11 06 травня 2025 року в приміщенні ресторану «McDonald's» за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 7-А, під час цієї зустрічі отримали від ОСОБА_11 1 000 Євро, як частину оплати за надання послуг з організації виїзду «ОСОБА_14» за кордон, яких насправді надавати не збиралися. Цими коштами він, ОСОБА_3, спільно з ОСОБА_4 заволоділи згідно з попередньою домовленістю та розпорядилися на власний розсуд, як саме - деталей не пам?ятає. 
У подальшому вони жодних дій, спрямованих на вирішення питання виїзду «ОСОБА_14» за кордон, не вчиняли і не збиралися їх вчиняти, проте для його заспокоєння та створення в нього враження позитивного вирішення його питання ОСОБА_3, погодивши свої дії з ОСОБА_4, повідомив « ОСОБА_14 » про нібито запланований на конкретний день виїзд групою в західну частину України для подальшого перетинання кордону, розраховуючи, що десь просто залишить останнього, пославшись на те, що за ними нібито слідкують, а тому питання слід відкласти до кращих часів, сплачений завдаток при цьому залишається «в роботі». Також він, ОСОБА_3, не виключав можливості за сприятливих умов отримати ще якусь певну суму завдатку від «ОСОБА_14», якщо той сам запропонує оплатити, так би мовити, «першість очікування в черзі», але це можливо було обговорити лише за результатами оцінки реакції «ОСОБА_14» на несподіване відкладення «виїзду». Маючи такі думки, він домовився з «ОСОБА_14» про зустріч 06 червня 2025 року. В указану дату, близько 14 год. 45 хв., він під?їхав до «ОСОБА_14» на автомобілі «Тесла», запас ходу якого не перевищує 400 км, а процес повної зарядки триває 07 - 08 годин, оскільки не мав опції швидкого заряджання. Вести «ОСОБА_14» нікуди не збирався - максимум до станції метро «Академмістечко», але тільки той сів до нього в машину, як відбулося затримання працівниками правоохоронних органів. При цьому, « ОСОБА_14 » з власної ініціативи взяв із собою 12 000 євро у свій рюкзак, з якого у подальшому вони були вилучені, про те, що взяв ці кошти із собою, « ОСОБА_14 » не повідомляв, про них ніхто мови не вів, їх отримувати ані ОСОБА_3, ані ОСОБА_4 не збиралися, навпаки, під час всіх розмов з «ОСОБА_14» та його посередником ОСОБА_11 вони акцентували увагу на тому, що остаточний розрахунок вже після надання послуг з перетину кордону по факту.
Також ОСОБА_3 заперечив показання свідка « ОСОБА_14 » про факт спілкування з ним через « ОСОБА_22 » ще перед першою зустріччю 10 квітня 2025 року, наполягаючи на тому, що вперше телефоном розмовляв з «ОСОБА_14» на місці цієї зустрічі перед самим її початком, а сама ця зустріч була організована ОСОБА_11 , який у подальшому коригував дії її учасників.
ОСОБА_4 - повністю підтвердивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , також показав, що на початку квітня 2025 року до нього звернувся знайомий ОСОБА_11 та запропонував за винагороду в сумі 13 000 Євро організувати незаконний виїзд за кордон «ОСОБА_14». Він, ОСОБА_4 , повідомив ОСОБА_11 , що такими питання не займається, але згодом реагуючи на наполегливі звернення ОСОБА_11 , обговорив цю ситуацію з ОСОБА_3 , з яким вирішили скористатися цією пропозицією та шляхом обману заволодіти частиною коштів як завдатком за послуги, яких насправді надавати не збиралися. ОСОБА_11 про свої справжні наміри не повідомляли. З цією метою вони провели організовану ОСОБА_11 зустріч з « ОСОБА_14 » 10 квітня 2025 року, під час якої повідомили останньому заздалегідь вигадану ними схему перетинання кордону поза межами пункту пропуску, той погодився скористатися їх послугами. Після цієї зустрічі він « ОСОБА_14 » не бачив.
Потім вони з ОСОБА_3 зустрілися із ОСОБА_11 06 травня 2025 року, отримали від нього 1 000 Євро, як завдаток для організації виїзду «ОСОБА_14» за кордон, чого насправді робити не збиралися. Цими коштами вони заволоділи та розпорядилися на власний розсуд. Отримувати запропоновані ОСОБА_11 ще 12 000 Євро вони відмовилися відразу та максимально дистанціонувалися від них, заволодівати ними наміру не мали.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 категорично наполягали на тому, що попри зафіксовані за результатами НСРД розмови з «ОСОБА_14» в дійсності вони не мали наміру якось йому сприяти в незаконному перетинанні кордону, не мали для цього можливостей, з людьми, які могли б цьому посприяти, в тому числі серед правоохоронців, митників, іноземців вони не знайомі, останній раз кордон перетинали кілька років тому, права керувати мікроавтобусами з тим, щоб перевозити групи пасажирів, не мали, такі групи не організовували, в тому числі й в день свого затримання. Як також визнали обидва обвинувачених, їм ніхто не заважав отримати від ОСОБА_11 обіцяний залишок в 12 000 Євро, але вони цього не робили, усвідомлюючи, що обман на таку суму призведе до відкритого конфлікту.
4.4. Допитаний в судовому засіданні із застосуванням заходів, що унеможливлюють ідентифікацію особи (зміна персональних даних про особу), свідок « ОСОБА_14 », щодо якого під час досудового розслідування були вжиті заходи безпеки та особа якого була встановлена судом за паспортом громадянина України, показав таке.
Під час обговорення зі своїм знайомим « ОСОБА_23 » питання можливого виїзду за кордон в умовах оголошеного в країні воєнного стану той повідомив, що знає людей, які нібито вирішують такі питання. Через наданий « ОСОБА_23 » номер телефону він, свідок, у подальшому спілкувався з приводу вказаного питання з особою на ім`я « ОСОБА_24 », використовуючи сервіс « ОСОБА_22 ». Однак, після того, як вирішив не вчиняти незаконних дій, звернувся з повідомленням про ці події до правоохоронних органів, яким добровільно надав згоду на конфіденційне співробітництво з метою викриття злочину.
Так, діючи під контролем правоохоронних органів, він погодився на зустріч з « ОСОБА_25 » в районі Голосіївського парку біля двоповерхового закладу на березі озера з тим, щоб нібито безпосередньо узгодити всі деталі та умови. На вказану зустріч з ним прибули обвинувачені ОСОБА_3 , який назвався « ОСОБА_25 », та ОСОБА_4 , який назвався « ОСОБА_26 ». Під час розмови він, свідок « ОСОБА_14 », просив пояснити, яким чином буде відбуватися його перетинання кордону і за які кошти. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що їх людина здійснить його перевезення до міста Мукачево, де він заселиться до готелю і буде чекати команди, коли можна буде через «зеленку» перетнути кордон, тобто поза межами пунктів пропуску, в іншій країні його має зустріти людина, яка допоможе легалізуватися, за це все він повинен сплатити 13 000 Євро, також уточнили, що не треба брати із собою багато речей - тільки речі першої необхідності в невеличкому рюкзаку. По завершенню зустрічі свідок повідомив, що подумає, а згодом погодився на їх умови.
Коли пройшло декілька тижнів, він зв`язався з ОСОБА_3, повідомив про зібрані кошти та почав з`ясовувати, коли збиратися та планувати виїзд. ОСОБА_3 не повідомляв конкретних дат, посилаючись на те, що поки вирішує питання транспорту, не виключаючи при цьому можливість переміщення разом з машиністом потягу, наголошував на тому, що винагороду треба буде передати вже після перетинання кордону, окрім завдатку в 1 000 Євро.
Коли ще пройшло біля тижня, завдаток в сумі 1 000 Євро він, свідок, передав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через вже згаданого свого знайомого на ім`я « ОСОБА_23 », присутнім при цьому не був. Після цього ОСОБА_3 телефоном повідомив, щоб він, свідок, був готовий виїжджати у п?ятницю, а місце, куди прибути для виїзду, повідомить додатково. Десь через день ОСОБА_3 повідомив, що треба прибути на 13 год. до станції метро «Академмістечко», де його, свідка, заберуть разом з іншими людьми, які виїжджатимуть з Україні по такій самій схемі. Коли настав час виїзду, він, свідок зібрався, склав необхідні речі (документи, павербанк та одяг) до свого рюкзака темного кольору, туди ж поклав імітовані правоохоронцями кошти в сумі 12 000 Євро, та виїхав з цим рюкзаком з дому, але проїхав трохи далі в бік Пущі водиці на територію заправки «ОККО», про що повідомив телефоном ОСОБА_3 . Той через незначний час під`їхав за ним на своїй машині марки «Тесла». Коли він, свідок, на прохання ОСОБА_3 сів на переднє пасажирське сидіння до салону його автомобіля, поставивши рюкзак до ніг, ОСОБА_3 в його ж машині затримали правоохоронці, машина навіть не почала рух, рюкзак він, свідок, не відчиняв і залишив в салоні машини, хоча його про це ніхто не просив. Пізніше особисті речі, які були в рюкзаку, йому повернули, а доля імітованих 12 000 Євро йому не відома, рюкзак долучений до справи як речовий доказ.
Як також показав свідок « ОСОБА_14 » на уточнюючі запитання сторін провадження: - правильні дані його знайомого названого ім`ям « ОСОБА_23 » є « ОСОБА_23 », саме він надав номер телефону ОСОБА_3 , а потім передавав завдаток в 1 000 Євро; - законних підстав для виїзду закордон він, свідок, не мав; - первинні розмови телефоном із ОСОБА_3 до звернення до правоохоронних органів не фіксував, а починаючи із зустрічі в Голосіївському парку така фіксація відбувалася за допомогою наданих правоохоронцями технічних приладів, які він завчасно отримував і в той же день повертав, ця зустріч фіксувалася за допомогою сумки з камерою, а у подальшому телефонні розмови - на диктофон, у зв`язку з цим складалися протоколи, які він підписував, також надавав пояснення; - із самого початку із заявою про злочин він звернувся до СБУ на «гарячу лінію», потім на запрошення приїздив до управління СБУ на Аскольдів провулок для надання пояснень, потім працював із слідчими Святошинського ГУНП; - від працівників правоохоронних органів він спочатку отримав 1 000 Євро, які повернув, їх як завдаток передавав « ОСОБА_23 » на прохання ОСОБА_3 , щоб себе убезпечити, а вдруге він, свідок, отримав 12 000 Євро імітаційних коштів, які за вказівкою правоохоронців поклав до свого рюкзаку, який залишив в автомобілі ОСОБА_3; - під час зустрічі в Голосіївському парку ОСОБА_3 та ОСОБА_4, доповнюючи один одного, спільно розповідали про схему перетинання кордону та переконували в її дієвості та у своїй «порядності», більш активним та поінформованим проявляв себе ОСОБА_3, ОСОБА_4 казав, що все пройде добре «тільки, якщо він не майор СБУ», при цьому ані ОСОБА_3, ані ОСОБА_4 не брали на себе зобов`язання вчинити конкретні дії - на кшталт, перевезення транспортом, зустрічі та поселення в готелі, переведення через кордон, зустрічі та легалізації за кордоном - все це мали б робити на кожному етапі інші невідомі особи, довіру до себе вони формували лише розмовами та можливістю розрахуватися вже по факту наданих послуг; - з ОСОБА_4 він, свідок, спілкувався лише один раз - на зустрічі в Голосіївському парку, все інше спілкування було тільки з ОСОБА_3 , якому він, свідок, неодноразово пропонував заплатити частину коштів, але той відмовлявся брати кошти окрім завдатку, це збільшувало довіру до їх з ОСОБА_4 обіцянок; - під час повідомлення ОСОБА_3 про час і місце виїзду з Києва, а також і в розмовах перед цим він, свідок, не пам`ятає, щоб ОСОБА_3 нагадував йому про залишок 12 000 Євро, не питав його з їх приводу ОСОБА_3 і в автомобілі; - зі слів ОСОБА_3 він мав намір його, свідка, підвезти на своїй машині до станції «Академмістечко», де чекали інші люди, які виїжджали з Україні по такі смій схемі, а також відповідний транспорт, що здійснюватиме їх перевезення, при цьому ніякої конкретики з цього приводу (скільки людей, хто саме його зустріне, до кого звертатися, який транспорт, його ознаки, хто його водій тощо) з боку ОСОБА_3 не було.
Під час огляду в судовому засіданні за згодою свідка « ОСОБА_14 » належного йому телефону в контексті даних журналу абонентів, серед останніх прямо позначений адресат на ім`я « ОСОБА_23 по виїзду» (номер телефону НОМЕР_4), який, як повідомив свідок і був тим знайомим, який надав номер телефону ОСОБА_3 та потім також під контролем правоохоронців передавав завдаток в 1 000 Євро.
Оцінюючи показання свідка « ОСОБА_14 », суд відхиляє протест сторони захисту про нібито навідний характер запитання прокурора до свідка щодо даних про особу його знайомого « ОСОБА_28 », оскільки свідок у своїх вільних показах самостійно назвав цю особу як « ОСОБА_23 », виправивши згодом на « ОСОБА_28 », що знайшло своє підтвердження і під час огляду за згодою свідка телефону останнього в контексті даних журналу абонентів, серед яких прямо позначений адресат на ім`я « ОСОБА_23 ».
4.5. Звертає на себе увагу у своїй більшості узгоджений між собою характер показань обох обвинувачених та допитаного свідка « ОСОБА_14 », при цьому « ОСОБА_14 » прямо визнавав, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відразу акцентували увагу на тому, що винагороду треба буде передати після перетинання державного кордону, а всі його пропозиції передати кошти ОСОБА_3 відхиляв, окрім завдатку. Також, як підтвердив свідок, обвинувачені не брали на себе зобов`язання вчиняти конкретні дії, спрямовані на перетин кордону, все це, з їх слів, мали б робити на кожному етапі інші невідомі особи, ОСОБА_3 не цікавився залишком винагороди в сумі 12 000 Євро під час останньої зустрічі, коли його затримали, ніякої конкретики щодо приєднання до ймовірної групи інших осіб, яких планувалося вивезти з Києва, з боку ОСОБА_3 також не було.
Ці дані цілком узгоджуються із захисною правовою позицією обох обвинувачених щодо їх наміру вчинити шахрайство під приводом сприяння «ОСОБА_14» в перетинанні кордону.
Також, суд не вбачає підстав для визнання показань свідка « ОСОБА_14 » недостовірними через помилку останнього щодо кольору автомобіля «Тесла» під керуванням ОСОБА_3 , до якого він сідав, оскільки ці невідповідності не ставлять під сумнів перебування саме в цьому автомобілі свідка, особисті речі якого в рюкзаку були вилучені із салону останнього.
До того ж, технічні характеристики вказаного автомобіля «Тесла», які не спростовані стороною обвинувачення, додатково ставлять під сумнів саму можливість оперативного вивозу на ньому «ОСОБА_14» до міста Мукачево.
Разом з тим, в частині, що стосується обставин телефонного спілкування свідка « ОСОБА_14 » з обвинуваченим ОСОБА_3 , яке нібито передувало їх зустрічі 10 квітня 2025 року, ролі обох обвинувачених у формуванні наміру «ОСОБА_14» незаконно перетнути кордон, то показання обвинувачених вступають в суперечність з показаннями вказаного свідка, який всю ініціативу з вказаних питань перекладав на обвинувачених, стверджуючи, що лише погодився на їх пропозицію та наголошені ними умови, що власне і було покладено прокурором в основу висунутого обвинувачення.
Указані суперечності між показаннями обвинувачених з однієї сторони, та свідка - з іншої, мають бути усунуті шляхом оцінки інших доказів.
4.6. Як видно з досліджених під час судового розгляду протоколів за результатами проведення НСРД від 11 та 12 квітня 2025 року та додатків до них у виді записів на дисках відео фіксації події (т. 1 а. 166-173, 198-200), під час проведення санкціонованого судом аудіо-, відеоконтролю стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та « ОСОБА_14 » зафіксовано, як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 10 квітня 2025 року, близько 19 год., проводять за адресою: м. Київ, просп. Голосїївський, 61 зустріч із «ОСОБА_14», під час якої вони, згадуючи їх спільного знайомого на ім`я « ОСОБА_11 », повідомили « ОСОБА_14 », що використовуючи свої особисті зв`язки, можуть за грошову винагороду шляхом надання порад та вказівок сприяти його незаконному переправленню через державний кордон України в обхід контрольно-пропускних пунктів. Також, розповіли « ОСОБА_14 » про свій «досвід» переправлення військовозобов`язаних через кордон, налагодженні для цього «стійки схеми» та залучення для їх реалізації різних впливових людей на всіх етапах, в тому числі за кордоном, пояснили загальний план дій - « ОСОБА_14 » збирає та залишає кошти згаданому « ОСОБА_11 », який вирішує питання завдатку, по наявності зібраних коштів, які у себе для гарантії зберігає « ОСОБА_11 », та по готовності маршруту « ОСОБА_14 » за командою прибуває на точку збору, звідки його доставляють до Мукачево, там він, посилившись в готелі, чекає команди на перехід кордону «зеленкою», при собі має тільки документи та самі необхідні речі в рюкзаку, після переходу кордону його зустрічають та легалізують, коли все відбувається, « ОСОБА_11 » як гарант проводить з ними остаточний розрахунок.
Під час дослідження вказаного відеозапису свідок « ОСОБА_14 » ідентифікував себе та обох обвинувачених як учасників цієї зустрічі, підтвердив справжність зафіксованих між ними розмов, а обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожний окремо, також підтвердили факт вказаної зустрічі 10 квітня 2025 року та зміст своїх розмов із «ОСОБА_14», їх ідентифікацію за результатами проведеної НСРД, уточнивши, що вимушені були вигадати схему та план дій з тим, щоб « ОСОБА_14 » повірив у їх можливості, насправді, вони із самого початку не мали наміру займатися питанням переправлення його за кордон, жодних дій для цього не вчиняли та не мали для цього можливостей, при цьому весь час перемовин максимально дистанціонувалися від іншої, аніж завдаток суми, оскільки не мали наміру нею заволодівати, згаданий під час зустрічі « ОСОБА_11 », а свідком « ОСОБА_14 » у своїх показаннях « ОСОБА_23 » є однією особою - ОСОБА_11 , який перший звертався до ОСОБА_4 з проханням допомогти «ОСОБА_14» виїхати за кордон та відразу сам запропонував за це значну винагороду у валюті, згодом передав 1 000 Євро як завдаток, який вони, обвинувачені, привласнили.
Як вбачається із змісту зафіксованої розмови під час зустрічі 10 квітня 2025 року, в її контексті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зовсім не формують у «ОСОБА_14» намір полишити країну, вони не переконують «ОСОБА_14» вчинити такі дії та не вимагають від нього за сприяння в їх вчиненні кошти. Навпаки, « ОСОБА_14 » під час розмови доводить до відмова ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про свій вже стійкий намір перетнути кордон, який він раніше невдало спробував реалізувати, та те, що їх порадив знайомий (« ОСОБА_14 »: «вас людина порадила, людина в принципі нормальна…», а ОСОБА_3 парирує: «Ви не ризикуєте, грубо кажучи, Ви ж ОСОБА_11 знаєте?», відповідь « ОСОБА_14 » «це батьківський однокласник» - а. 166-167). Отже, « ОСОБА_14 » під час цієї розмови демонстрував сформований поза впливом обвинувачених намір покинути територію України та сплатити за допомогу в цьому кошти, він лише оцінював можливості останніх йому допомогти. Що ж стосується винагороди, то згадки про неї виглядали як вже раніше погоджене питання («ОСОБА_14»: «питання наступне, там же як-то треба буде щось вам дати, а залишок, як мені поясняли, що залишити», відповідь ОСОБА_3 : «дивіться, все повністю через ОСОБА_11 » - а. 168), хоча уточнення ОСОБА_3 про валюту винагороди - «Євро», дійсно виглядало для « ОСОБА_14 » дещо неочікуваним (« ОСОБА_14 »: «ще одне не сказали, не сказали скільки? Ну він орієнтовно сказав у.е…., він мені сказав менше просто» - а. 168).
Ці дані узгоджуються із показаннями обох обвинувачених про ініціативу з боку ОСОБА_11 , яким була сформульована пропозиція сприяти « ОСОБА_14 » перетнути кордон та запропонована за це винагорода у валюті, та об`єктивно спростовують показання свідка « ОСОБА_14 » в суді про те, що саме обвинувачені, мовляв, його переконували наважитися перетинати кордон за їх допомогою, а він лише погодився на їх пропозицію, вирішивши тільки після цього перетнути кордон та сплатити за це. Отже, твердження з цього приводу в обвинувальному акті не знайшли свого об`єктивного підтвердження.
Таким чином, показання « ОСОБА_14 » щодо ініціативної ролі обвинувачених у формуванні його наміру незаконно за винагороду перетнути державний кордон за підсумком зустрічі з обвинуваченими 10 квітня 2025 року, що було покладено прокурором в основу висунутого обвинувачення, суд оцінює критично, оскільки такі показання вказаного свідка спростовані узгодженими між собою показаннями обох обвинувачених, які підтверджені об`єктивно задокументованими даними суті розмови між учасниками згаданої зустрічі.
Разом з тим, виглядають сумнівними за результатами дослідження вказаних протоколів за результатами проведення НСРД від 11 та 12 квітня 2025 року і твердження МАНТУЛІНА про те, що ОСОБА_11 відразу запропонував винагороду в розмірі 13 000 Євро, оскільки така сума виглядала дещо неочікуваною для «ОСОБА_14», який зустрічався з обома обвинуваченими за результатами попередньої домовленості з ними ОСОБА_11 .
4.7. Як видно з досліджених під час судового розгляду протоколів за результатами проведення НСРД від 06 та 07 травня 2025 року та додатку до них у виді записів на диску відео фіксації події (т. 1 а. 174-178, 210-213) під час проведення санкціонованого судом аудіо-, відеоконтролю стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 зафіксовано як ОСОБА_3 і ОСОБА_4 06 травня 2025 року, близько 13 год. 25 хв., проводять зустріч з особою на ім`я « ОСОБА_11 », який в інтересах « ОСОБА_14 » як завдаток передає їм 1 000 Євро, називаючи їх «одиниця». Ці кошти, які належать ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, з метою документування протиправної діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з використанням заздалегідь ідентифікованих засобів (купюри номіналом 100 Євро у кількості 10 шт. з відповідними серіям та номерами) 06 травня 2025 року з 08 год. 45 хв. по 09 год. 05 хв. були вручені ОСОБА_11 для контролю за проведенням злочину у формі спеціального слідчого експерименту.
Крім того, згідно з протоколом за результатами проведення НСРД від 12 червня 2025 року та додатку до нього у виді записів на диску відео фіксації події (т. 1 а. 183-185) під час проведення санкціонованого судом аудіо-, відеоконтролю стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_11 зафіксовано, як ОСОБА_4 28 травня 2025 року, близько 11 год. 25 хв., проводить зустріч з особою на ім`я « ОСОБА_11 », який в інтересах « ОСОБА_14 » цікавиться строками його виїзду за кордон та порядком остаточного розрахунку за надану послугу, на що ОСОБА_4 відповідає: «пускай в тебе лежать (гроші) як гарантія, мені взагалі вони не потрібні».
4.8. Як видно з дослідженого під час судового розгляду протоколу за результатами проведення НСРД від 12 червня 2025 року та додатку до нього у виді записів на диску аудіо фіксації події (т. 1 а. 186-190) під час проведення санкціонованого судом аудіо-, відеоконтролю стосовно ОСОБА_3 та « ОСОБА_14 » зафіксовано як ОСОБА_3 зі свого мобільного телефону з абонентським номером … НОМЕР_1 розмовляє з « ОСОБА_14 », а саме 16, 20, 21 26, 27 та 29 травня 2025 року, уточнюючи його готовність виїжджати за кордон та згодом сплатити за це обумовлені угодою кошти.
Як видно з дослідженого під час судового розгляду протоколу за результатами проведення НСРД від 12 червня 2025 року та додатку до нього у виді записів на диску аудіо фіксації події (т. 1 а. 179-182) під час проведення санкціонованого судом аудіо-, відеоконтролю стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зафіксовано як останній зі свого мобільного телефону з абонентським номером … НОМЕР_2 розмовляє з особою на ім`я « ОСОБА_11 », а саме 27 та 29 травня 2025 року, уточнюючи питання, коли « ОСОБА_14 », якого називають «туристом» зможе виїжджати за кордон - «турпоїздку», також ОСОБА_3 зі свого мобільного телефону з абонентським номером …1705 29 травня 2025 року теж розмовляє з вказаним « ОСОБА_11 » на аналогічну тему.
4.9. Допитані обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили факти всіх вказаних зустрічей та телефонних розмов із «ОСОБА_14» та ОСОБА_11 , їх всіх ідентифікацію за результатами НСРД, зміст розмов між ними, номери належних їм телефонів. При цьому, звертає на себе увагу те, що як під час зустрічей 06 та 28 травня 2025 року, так і під час вказаних телефонних розмов ОСОБА_11 веде себе розкуто, з усією очевидністю представляє інтереси «ОСОБА_14», діє від його імені та нібито намагається йому допомогти, бере активну участь у формуванні подальших кроків обвинувачених задля допомоги «ОСОБА_14» перетнути кордон, ініціативно намагається прискорити цей процес та передати обіцяну винагороду, що узгоджується з показаннями обох обвинувачених щодо ініціативної ролі в подіях ОСОБА_11 із самого початку, проте яка поданими доказами фактично задокументована не була.
Як також визнав під час допиту в суді свідок « ОСОБА_14 », він знав, що « ОСОБА_23 » від нього передавав 1 000 Євро як завдаток для вирішення питання виїзду, ініціатором передачі завдатку був « ОСОБА_23 » після самостійного спілкування з обвинуваченими.
Звертає на себе увагу повна узгодженість всіх зафіксованих розмов із справжніми шахрайськими намірами обвинувачених, про які вони повідомили в суді.
Суд також не може залишити поза увагою і те, що під час огляду телефону «ОСОБА_14» не виявлено слідів його первинного спілкування із ОСОБА_3 на сервісі « ОСОБА_22 », яке, за словами свідка, передувало їх зустрічі 10 квітня 2025 року. Той факт, що свідок не записував ці розмови, зовсім не пояснює відсутність їх слідів в архіві листування вказаного телефонного сервісу. Отже, показання « ОСОБА_14 » щодо його нібито тривалого телефонного спілкування з ОСОБА_3 до їх зустрічі 10 квітня 2025 року, що було також покладено прокурором в основу висунутого обвинувачення, суд оцінює критично, оскільки такі показання свідка спростовані показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 , які узгоджуються з документованими даними за результатами огляду самого телефону «ОСОБА_14».
4.10. Згідно з дослідженим протоколом огляду та вручення грошових коштів від 06 червня 2025 року та додатку до нього у виді копії купюри номіналом 100 Євро (т. 1 а. 201-202), з метою документування протиправної діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з використанням заздалегідь ідентифікованих засобів (імітовані купюри номіналом 100 Євро у кількості 120 шт. з єдиним серійним номером UC 5070289618) вказані засоби 06 червня 2025 року о 12 год. 25 хв. вручаються «ОСОБА_14» для контролю за проведенням злочину, які той поміщує в рюкзак темного кольору з особистими речами.
Як видно з дослідженого під час судового розгляду протоколу за результатами проведення НСРД від 12 червня 2025 року та додатку до нього у виді записів на диску аудіо фіксації події (т. 1 а. 191-194) під час проведення санкціонованого судом аудіо-, відеоконтролю стосовно ОСОБА_3 та «ОСОБА_14» зафіксовано як ОСОБА_3 зі свого мобільного телефону з абонентським номером …1705 розмовляє з « ОСОБА_14 », а саме 05 та 06 червня 2025 року, повідомляючи дату виїзду (06 червня 2025 року - п`ятниця) та місце збору (станція «Академмістечко» в м. Києві), також 06 червня 2025 року о 14 год. 46 хв. 34 сек. фіксується зустріч «ОСОБА_14» з ОСОБА_3, який під`їхав на своїй машині, « ОСОБА_14 » сідає до нього в салон автомобіля з рюкзаком темного кольору на переднє пасажирське сидіння, після чого відбувається затримання ОСОБА_3, а « ОСОБА_14 » покидає місце затримання останнього.
Всі ці обставини підтвердив і допитаний в суді свідок « ОСОБА_14 ».
Звертає на себе увагу те, що за всіма зафіксованими телефонними розмовами, які передували зустрічі ОСОБА_3 та «ОСОБА_14» 06 червня 2025 року, а також і під час самої цієї зустрічі безпосередньо обвинувачений ОСОБА_3 жодного разу не поцікавився тим, чи має при собі « ОСОБА_14 » залишок винагороди в 12 000 Євро, що узгоджується з показаннями в суді обох обвинувачених про те, що вони максимально дистанціонувалися від іншої, аніж завдаток суми, оскільки не мали наміру нею заволодівати, а також і з показаннями з цього приводу самого свідка « ОСОБА_14 ».
4.11. Як видно з досліджених під час судового розгляду протоколу за результатами виконання постанов про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 07 червня 2025 року та самих таких постанов прокурора з дорученням на їх виконання (т. 1 а. 195-197, 205, 206-209), співробітники СБУ залучили на добровільній основі для співробітництва ОСОБА_11 , якому 06 травня 2025 року вручили оглянуті перед цим грошові кошти номіналом по 100 Євро у кількості 10 шт. (1 000 Євро з відповідними серіями та номерами) для проведення спеціального слідчого експерименту, зокрема, 06 травня 2025 року о 13 год. 43 хв. під час зустрічі з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на їх прохання ОСОБА_11 передав останнім вказані кошти як завдаток на витрати з метою переправлення «ОСОБА_14» за кордон. 05 червня 2025 року ОСОБА_3 в телефонній ромові зорієнтував «ОСОБА_14» на підготовку до виїзду на 06 червня 2025 року, а вже 06 червня 2025 року співробітники СБУ вручили «ОСОБА_14» оглянуті перед цим імітовані купюри номіналом 100 Євро в кількості 120 шт. (12 000 Євро з однаковим номером та серією на всі купюрах - UC 5070289618) для проведення спеціального слідчого експерименту. 06 червня 2025 року під час зустрічі «ОСОБА_14» із ОСОБА_3 останній у своєму автомобілі був затриманий.
4.12. Згідно з ухвалами Київського апеляційного суду від 03 квітня та 03 червня 2025 року надано дозвіл на проведення НСРД у виді зняття інформації з мобільних терміналів, якими користувалися « ОСОБА_14 », ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , аудіо-, відео контролю за вказаними особами, спостереження за ними та тими, з ким ці особи контактують (т. 2 а. 2-32).
Суд вважає всі дані, які містять вказані протоколи за результатами проведення НСРД та додатки до них у виді відеозаписів належними, допустимими, а за своєю суттю достовірними доказами, оскільки вони стосуються обставин даного провадження, зібрані у спосіб, передбачений процесуальним законом, не оспорюються сторонами та узгоджуються з іншими доказами, а обмеження учасників слідчої дії у праві на приватність відповідало легітимній меті - запобігання вчиненню тяжкого злочину.
4.13. Як вбачається з протоколу затримання ОСОБА_3 від 06 червня 2025 року (т. 1 а. 157-161), яке мало місце о 14 год. 50 хв. 06 червня 2025 року, під час проведення особистого обшуку останнього будь-яких речей та документів, які мали б доказове значення у справі, виявлено та вилучено не було.
Згідно з дослідженим під час судового розгляду протоколом санкціонованого судом обшуку транспортного засобу від 06 червня 2025 року з додатком у виді відео фіксації цієї слідчої дії (т. 1 а. 112-122) в автомобілі «Tesla» д.н.з. НОМЕР_3 , який належить дружині ОСОБА_3 , були виявлені та вилучені, окрім речей та предметів, які не мали доказового значення, з переднього пасажирського сидіння рюкзак чорного кольору, в якому були імітаційні купюри ззовні схожі на валюту «Євро» 120 купюр по 100 Євро із однаковим номером UC 5070289618 (сейф пакет EXP 0213956) (з 05 хв. 25 сек. запису файл «00007»).
За даними відео запису фіксації цієї слідчої дії у вказаному рюкзаку проглядаються й інші речі (зарядний пристрій із шнуром тощо), які слідчим після виявлення імітаційних коштів не оглядаються, присутній при цьому ОСОБА_3 декілька разів зауважує, що цей рюкзак належить - пасажиру, якого співробітники СБУ не затримували, не приховує здивування та обурення виявленим імітаційним коштам в сумі 12 000 Євро.
За протоколом санкціонованого судом обшуку житла від 06 червня 2025 року (т. 1 а. 89-97) за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_5 предметів, які мали б значення для даного провадження як носії доказів, не виявлено і та не вилучалося.
Згідно з дослідженим під час судового розгляду протоколом санкціонованого судом обшуку житла від 06 червня 2025 року (т. 1 а. 99-110) за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_6 серед виявлених та вилучених особистих документів обвинуваченого ОСОБА_3 та його родичів, трьох мобільних телефонів, грошових кошів різного номіналу будь-яких з них, що мали б значення для даного провадження як носії доказів, за підсумком не встановлено, не посилався на них, доводячи висунуте обвинувачення в судовому засіданні, і прокурор, а вказані речі були згодом повернути їх власникам (т. 1 а. 147).
Сторона захисту ОСОБА_3 результатів всіх вказаних слідчих дій не оспорювала.
4.14. Як вбачається з протоколу затримання ОСОБА_4 від 06 червня 2025 року (т. 1 а. 148-151), яке мало місце о 20 год. 08 хв. 06 червня 2025 року, під час проведення особистого обшуку останнього будь-яких речей та документів, які мали б доказове значення у справі, виявлено та вилучено не було.
Згідно з дослідженим під час судового розгляду протоколом санкціонованого судом обшуку житла від 05 червня 2025 року (т. 1 а. 80-87) серед виявлених та вилучених особистих речей обвинуваченого ОСОБА_4 (особисті документи, телефони, флеш-накопичувавчі, банківські картки, грошові кошти, ноутбуки) будь-яких з них, що мали б значення для даного провадження як носії доказів, за підсумком не встановлено, не посилався на них, доводячи висунуте обвинувачення в судовому засіданні, і прокурор.
Сторона захисту МАНТУЛІНА результатів вказаних слідчих дій також не оспорювала.
4.15. Оцінюючи у своїй сукупної та взаємозв`язку не відкинуті через критичні оцінки всі інші показання обох обвинувачених, свідка « ОСОБА_14 » та всі досліджені документовані докази, суд вважає, що вони в цій частині не мають між собою суперечливого характеру, навпаки взаємно доповнюють одне одного, а тому, враховуючи їх узгоджений характер, кладе в основу свого вироку як достовірні.
При цьому, показання свідка « ОСОБА_14 » не тільки не спростовують захисну версію обвинувачених про шахрайський характер їх дій, а навпаки - її додатково підтверджують.
Так, по-перше, як підтвердив свідок « ОСОБА_14 » та зафіксовано за результатами НСРД, під час спілкування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навели схему перетинання «ОСОБА_14» через держаний кордон поза пунктами пропуску, реалізація якої передбачала залучення багатьох третіх осіб.
Разом з тим, тривалий контроль за телефонними розмовами обвинувачених не зафіксував будь-яких розмов з їх боку, в яких обговорювалося реальне залучення таких третіх осіб, необхідні умови для цього чи, навіть, натяк на це. Жодних даних про підтвердження хоча б однієї дії обвинувачених, реально спрямованої на сприяння у перетинанні «ОСОБА_14» державного кордону, чи хоча б на підготовку до вчинення такої конкретної дії, стороною обвинувачення так і не подано.
По-друге, свідок « ОСОБА_14 » також підтвердив, що обидва обвинувачених, не зважаючи на його прямі пропозиції, системно ухилялися від отримання основної частини нібито обумовлених коштів як винагороди (12 000 Євро), фактично отримали через посередника лише 1 000 Євро. Підтверджують саме таку поведінку обвинувачених і результати НСРД.
По-третє, рішення взяти із собою в рюкзак 12 000 Євро свідок « ОСОБА_14 » прийняв з власної ініціативи і під контролем співробітників СБУ, хоча це вочевидь суперечило його, ОСОБА_3 та посередника ОСОБА_11 домовленостям із обвинуваченими, які намагалися весь час дистанціонуватися від цих коштів.
По-четверте, повідомлена ОСОБА_3 для «ОСОБА_14» та зафіксована під час НСРД інформація про нібито точку збору в місті Києві біля станції метро «Академмістечко» інших військовозобов`язаних для організованого незаконного перетинання державного кордону так і залишилася не перевіреною працівниками правоохоронних органів, іншого матеріали провадження не містять, що цілком узгоджується з версією обвинувачених про їх вимисел з цього приводу як складової обману для заволодіння коштами ошуканого « ОСОБА_14 » в сумі 1 000 Євро.
Отже, з досліджених під час судового розгляду доказів убачається, що обидва обвинувачених жодних планів та деталей реалізації переправлення «ОСОБА_14» через державний кордон України не розробляли, не обумовлювали таких можливостей та не мали справжніх намірів вчинити такі дії, а їх розмови зводилися до обману для незаконного заволодіння грошовими коштами в сумі 1 000 Євро. Крім того, як до, так і на момент отримання від посередника «ОСОБА_14» завдатку ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не мали на меті виконувати зобов`язання з організації чи сприяння незаконного переправлення «ОСОБА_14» через держаний кордон, а твердження прокурора про протилежне - не підтверджується дослідженими матеріалами справи.
Все це на думку суду, переконливо свідчить про те, що спільні та заздалегідь погоджені між собою дії ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та їх обіцянки були способом шахрайства (вигаданою інформацією) та спрямовані виключно на заволодіння вказаними грошовими коштами шляхом обману, а не на організацію перетинання державного кордону України чи сприяння таким діям. Ураховуючи мету та мотив дій ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , останні мали конкретизований, простий, визначений умисел, спрямований на досягнення мети у виді заволодіння грошовими коштами «ОСОБА_14» шляхом обману, а не на порушення порядку перетинання державного кордону України.
Саме на таке правозастосування орієнтував і Верховний Суд, акцентуючи увагу на тому, що якщо особа під приводом організації незаконного перетину державного кордону військовозобов`язаним отримує від нього грошові кошти, не маючи реального наміру виконувати обіцяне, а лише використовує вигадану інформацію як спосіб заволодіння чужим майном, такі дії слід кваліфікувати як шахрайство (ст. 190 КК України), а не як організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон (ст. 332 КК України). Визначальним для розмежування цих складів кримінальних правопорушень є мотив та мета вчиненого діяння (постанова ВС від 10 березня 2025 року у справі № 466/5535/23, джерело: ІНФОРМАЦІЯ_4 ).
При цьому, ще до початку виконання об`єктивної сторони шахрайства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вже діяли узгоджено для досягнення спільних наслідків їх злочинної домовленості і з єдиною метою - разом прибули на першу зустріч з «ОСОБА_14», під час якої планували спільними діями ввести його в оману з приводу своїх можливостей з метою заволодіння його коштами шляхом обману. Поведінка обох обвинувачених після заволодіння такими коштами також додатково підтверджує спільність їхніх дій.
Та обставина, що під час досудового розслідування не були віднайдені кошти в сумі 1 000 Євро, які обвинувачені отримали від ОСОБА_11 , на що звертав увагу захист, не спростовує факту їх передачі ОСОБА_11 та їх отримання обвинуваченими, що належним чином задокументовано та, власне, не оспорювалося в показаннях самими обвинуваченими.
Суд сприяв сторонам щодо виклику свідка ОСОБА_11 , про намір допитати якого заявила сторона обвинувачення. У свою чергу вказаний свідок через прокурора повідомив суд, що погоджується бути допитаним лише у відсутність обвинувачених в залі судового засідання. Пропри тривалість судового провадження та спеціальне відкладення судового засідання задля належного допиту сторонами вказаного свідка, який конфіденційно співробітничав з правоохоронцями, ініціатор його допиту прибуття свідка до суду не забезпечив понад розумний строк, а наприкінці судового розгляду вважав за можливе закінчити перевірку фактичних обставин справ та перейти до судових дебатів без його допиту, наголосивши в судових дебатах, що вся доказова база у справі документована, а тому показання вказаного свідка не мають вирішального доказового значення.
Насторожує те, що активним ініціатором залучення (джерело пропозиції) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до протиправної діяльності на стадії ще формування наміру її розпочати виступив гр-н ОСОБА_11 , іншого поданими доказами не встановлено. Той же ОСОБА_11 у подальшому координував дії обвинувачених та іншого агента правоохоронних органів «ОСОБА_14», діяв від імені останнього, при цьому одночасно сам був таким агентом, документуючи дії обвинувачених та передаючи їм кошти. Обставини, за яких ОСОБА_11 почав у цій справі конфіденційне співробітництво з правоохоронними органами, сторона обвинувачення не розкрила, допит вказаної особи як свідка не забезпечила, що унеможливлює відкидання версії про провокацію злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, з боку таких агентів, які діяли із самого початку спільно.
Водночас, з огляду на висновки суду щодо висунутого обвинувачення по суті версія про провокацію злочину втрачає свою актуальність через виявлений справжній самостійно сформований в обох обвинувачених конкретизований, простий та визначений спільний умисел на досягнення мети у виді заволодіння грошовими коштами «ОСОБА_14» шляхом обману, а не на порушення порядку перетинання державного кордону України. Спільні та заздалегідь погоджені між собою злочинні дії обох обвинувачених були вчинені ними не через ініціативну поведінку агента, а на підставі самостійно сформованого корисливого умислу на вчинення шахрайських дій з прихованим використанням дій такого агента.
Ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказане встановлено і в ст. 17 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний поданий сторонами доказ та їх сукупність, вважає, що за результатами даного судового розгляду не доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за попередньою змовою групою осіб та з корисливим мотивом сприяли за вказаних в обвинувальному акті обставин в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України.
Виходячи з установлених фактичних обставин справи, суд вважає, що кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 332 КК України є неправильною. Важливим у цьому провадженні є встановлення і доведення те, що вони обидва з корисливих мотивів заволодіваючи чужим майном, зокрема беручи на себе при цьому певні зобов`язання, одразу не мали наміру їх виконувати, використовуючи певні обставини як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману. Висновок про це зроблений, виходячи із сукупності фактичних дій вказаних осіб.
Зважаючи на викладене, суд вважає поза розумним сумнівом доведеним те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючи умисно з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, використовуючи запроваджені в умовах воєнного стану обмеження для виїзду військовозобов`язаних за межі у України як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману, взявши на себе при цьому певні зобов`язання, які не мали наміру виконувати, 06 травня 2025 року, перебуваючи в приміщенні ресторану «McDonald's» за адресою: м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 7-А, отримали від посередника угоди з «ОСОБА_14» щодо його незаконного перетинання державного кордону грошові кошти в сумі 1 000 Євро, як завдаток за надання послуг з організації виїзду «ОСОБА_14» за державний кордон України, яких насправді із самого початку надавати не збиралися, тим самим заволоділи шляхом обману чужим майном, а саме вказаними грошовими коштами в сумі 1 000 Євро.
Ураховуючи те, що сторона захисту повністю визнає вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, фактичні обставини якого підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів, суд з метою покращення становища обох обвинувачених вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 337 КПК України перекваліфікувати вказані їх дії з ч. 3 ст. 332 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України, кожного, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
5. Призначення покарання.
При призначенні обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кожному окремо, покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості спільно вчиненого ними злочину, який згідно із ст. 12 КК України є нетяжким, дані про їх особу, які раніше не притягувалися до кримінальної відповідальності, характеризуються позитивно, одружені, мають утриманців, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебувають, відтак відсутні сумніви в їх осудності, ОСОБА_4 має численні хронічні захворювання. Обставинами, що пом`якшують кожному з них покарання, суд визнає їх щире каяття у доведеному звинуваченні. Обставин, що обтяжує покарання, не встановлено.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також приймаючи до уваги дані про особу обвинувачених, суд вважає за можливе їх, кожного окремо, виправлення в умовах без ізоляції від суспільства, а відтак, призначає їм, кожному окремо, покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України з урахуванням ролі кожного у груповому вчиненні злочину, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і в даному конкретному випадку достатнім для їх обох виправлення та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.
6. Вирішення питань речових доказів, судових витрат та заходів забезпечення.
Долю речових доказів належить вирішити з урахуванням приписів ст. 100 КПК України, скасувавши після набрання вироком законної сили всі арешти, накладені на речові докази. Враховуючи часткову необґрунтованість висунутого обвинувачення, суд вважає за необхідне всі раніше обрані заходи забезпечення скасувати. Строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кожному окремо, рахувати з 06 червня по (включно) 09 червня 2025 року.
Судові витрати за проведення експертизи належить покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376, 615 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за якою призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 3 500 (трьох тисяч п?ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 59 500 (п?ятдесят дев?ять тисяч п?ятсот) грн.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за якою призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 51 000 (п?ятдесят одна тисяча) грн.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 - ЗАСТАВА в розмірі 242 240 грн. - скасувати та повернути внесену суму, як предмет застави, заставодавцю.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 - ЗАСТАВА в розмірі 242 240 грн. - скасувати та повернути внесену суму, як предмет застави, заставодавцю.
Арешт, накладений на майно ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2025 року (мобільні телефони, гаманець, особисті документи, квартира АДРЕСА_7 , автомобіль марки «Tesla» д.н.з. НОМЕР_3 ) - скасувати.
Речові докази: - закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_3 , мобільний телефон «іРhone 14+» у корпусі червоного кольору, мобільний телефон «іРhone 14 Pro» чорного кольору в чохлі, мобільний телефон «Ergo» (сейф пакет EXP 0214429), 233 долари США, гаманець чорного кольору, посвідчення на ім`я ОСОБА_3 (сейф пакет EXP 0213860), папка з документами (сейф пакет EXP 0461116) - повернути ОСОБА_3 .
Арешт, накладений на майно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2025 року (мобільні телефони, банківська картка, флеш накопичувачі, грошові кошти, особисті документи, земельна ділянка площею 0,12 га кадастровий номер : 3220884000:02:005:0195) - скасувати.
Речові докази - особисті речі та документи сім`ї ОСОБА_4 , а саме: закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_4 (сейф пакет PSP 3236408); три мобільні телефони та банківська картка (сейф пакет PSP 3236438); дев`ять флеш-накопичувачів (сейф пакет WAR 1313951); копії та оригінали письмових документів (сейф пакети NPU 1300921, NPU 1300972, PSP 3236409); грошові кошти номіналом 100 доларів США (сейф пакет WAR 1313963); грошові кошти номіналом 160 Євро, 230 доларів США (сейф пакет WAR 1313953); грошові кошти номіналом 5 Євро в кількості 1 шт. (сейф пакет NPU 1512008); грошові кошти в сумі 1 967 доларів США; чотири ноутбуки (сейф пакет NPU 1308853) - повернути ОСОБА_4 .
Речові докази: - імітаційні купюри ззовні схожі на валюту «Євро» 120 купюр по 100 Євро із однаковим номером UC 5070289618 (сейф пакет EXP 0213956) - передати ГУ СБУ в м. Києві та Київській області; - рюкзак чорного кольору (сейф пакет WAR 1740641) - повернути його власнику « ОСОБА_14 »; - матеріали НСРД та носії з відеозаписами - зберігати при матеріалах провадження.
Стягнути з ОСОБА_3 на відшкодування судових витрат за проведення експертизи 3 565 грн. 60 коп. в дохід держави.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
СУДДЯ ОСОБА_1