Справа № 127/5949/26 
Провадження № 3/127/1243/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 березня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 09.02.2026 серії ВАД № 747035: «09.02.2026 близько о 17:50 год громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив умисно проти громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фізичні дії сексуального характеру, а саме: брав її за праву руку та проводив її рукою по своїй руці, брав до себе на руки, цілував у голову, чим образив неповнолітню».
До судового засідання  ОСОБА_1  з`явився, вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-7 КУпАП, категорично заперечував. Суду пояснив, що є військовим волонтером, орендував кімнату № 74 у гуртожитку за адресою: місто Вінниця, вулиця Баженова, 36. Маючи гарні наміри, та бажаючи налагодити гарні відносини з сусідами, вирішив пригостити дівчину чаєм та цукерками. В кімнату № 82 не заходив, пригостив на коридорі, інших осіб поруч не було, дівчина взяла цукерки та пішла у свою кімнату. Через хвилин 20-30 вийшовши з кімнати, почув крик жінки, яка накинулась на нього із звинуваченнями. На думку ОСОБА_1 звинувачення є фантазією заявниці, також, як зазначив ОСОБА_1 , іншим жильцям не подобалось те, що він проживає з ними у гуртожитку. В результаті події, до ОСОБА_1 зателефонувала власниця кімнати та попросила з`їхати. Наразі проживає у дівчини.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Білоус І.М. заявила клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Зазначила, що суб`єктивна сторона означеного адміністративного правопорушення характеризується винною у формі прямого умислу, однак ОСОБА_1 на вчинення подібних дій умислу не мав, повернувся із відрядження, щоб розібратись у ситуації, та за потреби вибачитись перед дівчиною, якщо вона сприйняла його дії не правильно. Докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , у матеріалах справи відсутні, свідків немає, відеозаписів немає. Також, звернула увагу суду на положення статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, зважаючи на наступне.
Відповідно до статті 9 КУпАП: адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина 1 статті 173-7 КУпАП передбачає відповідальність за сексуальне домагання, тобто умисне вчинення проти бажання особи образливих, принизливих дій сексуального характеру, виражених вербально або невербально (слова, жести, рухи тіла), у тому числі з використанням електронних комунікацій.
Згідно статті 1 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» від 08.09.2005 № 2866-IV, сексуальне домагання - дії сексуального характеру (що не посягають на статеву свободу чи статеву недоторканість особи), виражені вербально, невербально або фізично (слова, жести, рухи тіла, доторкування, поплескування або інші аналогічні дії), які ображають чи принижують гідність особи та можуть супроводжуватися створенням щодо неї залякувального, ворожого або образливого, принизливого середовища (ситуації).
Із письмових пояснень ОСОБА_2 від 09.02.2026 вбачається, що до її помешкання зайшов сусід з кімнати АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_3 , який одразу закрив за собою вхідні двері, підійшов до ОСОБА_2 , взяв її праву руку і долонею проводив по руці до ліктя. ОСОБА_2 , злякалась, попросила його вийти з кімнати та відпустити руку, після чого він взяв взяв ОСОБА_2 , до себе на руки і прижав її тіло до себе та поцілував у голову. ОСОБА_2 знову просила відпустити, зазначивши, що їй неприємно та вона негайно телефонує матері. ОСОБА_3 подарував солодощі та пішов.
ОСОБА_1 у судовому засіданні, своїми поясненнями заперечує не тільки факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-7 КУпАП, а також і сам факт відвідування ним кімнати потерпілої особи, зазначивши, що контакт із потерпілою (розмова з метою налагодження сусідських відносин) відбувся в коридорі гуртожитку, біля приміщення кухні. В результаті контакту дівчина взяла цукерки, подякувала, та пішла до своєї кімнати. ОСОБА_1 , також попрямував до своєї кімнати. Будь-яких інших контактів з потерпілою особою не мав, до кімнати № 82 не заходив.
Інші докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-7 КУпАП у зазначеному у протоколі місці (кімнаті № 82), та вчинення зазначених у протоколі дій (фізичні дії сексуального характеру, а саме: брав її за праву руку та проводив її рукою по своїй руці, брав до себе на руки, цілував у голову, чим образив неповнолітню) матеріали справи не містять.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, за відсутності інших достатніх доказів, не може бути достатнім доказом винуватості особи.
Таким чином, при наявності двох протилежних версій, одна з яких достатньо не підтверджена матеріалами справи, а інша достатньо не спростована, приймаючи до уваги норми статті 62 Конституції України, що всі сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-7 КУпАП.
Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі й закріплених в статті 62 Конституції України.
Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на вищевикладене, провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-7 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 173-7, ст. ст. 7, 9, 36, 221, 245, 247, 251, 252, 276, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності – закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: