Справа № 161/20338/25 
Провадження № 2/161/1345/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області
у складі: головуючого судді Шестерніна В.Д.
за участю секретаря Мельник А.В.

позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Савченко Е.О.,
представника третьої особи - адвоката Козака А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцькавтодор-Сервіс», про відшкодування майнової шкоди, -
встановив:
І.Короткий зміст позовних вимог
30.09.2025 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області про відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 10.04.2025, близько 13:13, на автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне, на ділянці + 99 км, в селі Гаразджа Луцького району Волинської області, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 , на який під час руху впало дерево. Внаслідок падіння дерева автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Розмір майнової шкоди визначений експертним шляхом та становить 275 101,67 грн.
Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області, будучи відповідальною за завдану шкоду, відмовилася її відшкодовувати.
В зв`язку з цим позивач, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на свою користь вказану майнову шкоду, а також покласти на відповідача судові витрати.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача та третьої особи
Позиція відповідача
13.11.2025 Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області подала відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що в матеріалах справи відсутні докази пошкодження автомобіля саме внаслідок падіння дерева на нього (а не зіткнення автомобіля з деревом, яке знаходилося на дорозі). 
Позивач зробив помилковий висновок про те, що усі зелені насадження, які розташовані вздовж автомобільної дороги Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне перебувають на балансі відповідача і що він є відповідальним за їх належне утримання.
Факт дорожньо-транспортної пригоди належними доказами не підтверджується (відсутні схема місця дтп, акт огляду дорожньої мережі та протокол про адміністративне правопорушення). Посадові особи відповідача до адміністративної відповідальності не притягалися. Докази винних дій/бездіяльності відповідача відсутні.
Відсутність схеми дтп виключає можливість встановлення точного місця розташування дерева, і відповідно встановлення того чи знаходилося воно в межах смуги відведення, за яку несе відповідальність відповідач.
За результатами планових та позапланових оглядів зелених насаджень об`єктивних ознак, які б свідчили про небезпечний стан дерева, виявлено не було. На наданих позивачем фото дерево зображене вивернутим з коренем, а не зламаним. Це може свідчити про те, що у випадку дощової погоди в попередні дні та підмиву грунту падіння дерева могло статися внаслідок погодніх умов - поривів вітру, які хоч і не досягали штормових значень, але могли спричинити падіння навіть здорового дерева.
Позивач не надав відомостей про звернення до страхової компанії з метою отримання страхового відшкодування.
В матеріалах справи відсутній акт огляду автомобіля на момент його пошкодження, а сам автомобіль не вилучався.
Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позиція третьої особи
06.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцькавтодор-Сервіс» подало пояснення щодо позову та відзиву, які мотивовані тим, що по факту спірної події не оформлялися матеріали дорожньо-транспортної пригоди з метою притягнення винних осіб до відповідальності за неналежне виконання обов`язків у сфері забезпечення безпеки руху за ст. 140 чи за іншими статтями КУпАП. Сам факт неоформлення дтп нівелює твердження позивача про будь-яку вину відповідача чи третьої особи.
Будь-яких доказів, які б підтверджували падіння дерева на автомобіль Audi A4, позивач не надала. Твердження про аварійність дерева є бездоказовими.
У випадку, якщо суд дійде висновку про обгрунтованість позову, то для визначення розміру завданої шкоди повинна братися до уваги вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.
Третя особа просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

III.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу
Ухвалою суду від 20.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою від 01.12.2025 суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про виклик свідків (том 1, а.с. 118-119).
Ухвалою суду від 01.12.2025 до участі в справі залучено ТзОВ «Луцькавтодор-Сервіс» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Протокольними ухвалами від 12.01.2026 суд задовольнив усне клопотання позивача про приєднання доказу (том 2, а.с. 46), відмовив в задоволенні клопотання третьої особи про залучення ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (том 1, а.с. 133-135), відмовив в задоволенні клопотань відповідача про витребування доказів (том 2, а.с. 7-9), про призначення судової транспортно-товарознавчої та лісівничо-дендрологічної експертизи (том 2, а.с. 14-36). Мотиви суду викладені в ухвалі від 12.01.2026, оформленій окремим документом після закінчення підготовчого засідання (том 2, а.с. 53).
Ухвалою суду від 12.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Протокольною ухвалою від 05.02.2026 суд задовольнив усне клопотання позивача про прийняття до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог (том 2, а.с. 62а-62б).
Протокольною ухвалою від 05.02.2026 суд зобов`язав судового експерта подати роз`яснення його висновку.
Протокольною ухвалою від 09.03.2026 суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 16.03.2026.

ІV.Фактичні обставини справи
ОСОБА_1 є власником автомобіля Audi A4, 2014 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 07.10.2021, том 1, а.с. 112).
10.04.2025, орієнтовно о 13:13, на автомобільній дорозі дорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне, на ділянці + 99 км, в селі Гаразджа Луцького району Волинської області, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Audi A4, д.н.з НОМЕР_1 , на який під час руху впало дерево. Внаслідок падіння дерева автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками (довідка про розгляд матеріалів ЄО №3225 від 10.04.2025 від 10.04.2025, том 1, а.с. 9, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.04.2025, том 1, а.с. 11, фото та відеоматеріали з місця дорожньо-транспортної пригоди, том 1, а.с. 39-49, 117).
Дорожньо-транспортна пригода за цим фактом не оформлялася. Сама подія була зареєстрована 10.04.2025 ВП №3 (Луцьк) Луцького РУП ГУНП у Волинській області в Єдиному обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» за №3225 (лист УПП у Волинській області ДПП №13134/41/17/6/02-2025 від 03.12.2025, том 1, а.с. 160).
В судовому засіданні представник відповідача визнала ті обставини, що спірне дерево росло в межах смуги відведення автомобільної дороги Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне, і що організація належного утримання такої дороги віднесена до повноважень відповідача (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області є державною організацією, належить до сфери управління Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України (лист від 25.07.2025, том 1, а.с. 14).
Згідно з висновком судового експерта від 30.04.2025 №СЕ-19/103-25/4800-АВ (з урахуванням письмового роз`яснення) станом на дату проведення експертизи:
- вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi A4 становить 275 101,67 грн. (включаючи ПДВ);
- вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi A4 (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) становить 111 828,44 грн. (включаючи ПДВ);
- вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi A4 становить 235 449,60 грн. (без урахування ПДВ);
- вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi A4 (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) становить 99 388,55 грн. (без урахування ПДВ) (том 1, а.с. 16-27, том 2, а.с. 85-88).
Шкода, завдана внаслідок падіння дерева на автомобіль Audi A4, в добровільному порядку відповідачем не відшкодована.

V.Мотиви суду та застосоване законодавство
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які саме приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі №567/3/22).
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди - один із способів захисту цивільних прав та інтересів (ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.
Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні (ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про дорожній рух»).
За змістом ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги» Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення (Положення про Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №439).
До повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, належать, зокрема: забезпечення сталого функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування державного значення відповідно до державних будівельних норм і стандартів; озеленення смуги відведення автомобільних доріг загального користування державного значення (ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про автомобільні дороги»).
Згідно з ст. 9 ЗУ «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів.
Відповідно до п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про автомобільні дороги» орган управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за: відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом; санітарний та екологічний стан автомобільних доріг загального користування та їх смуг відведення.
Згідно з ст. 48 ЗУ «Про автомобільні дороги» захист зелених насаджень повинен здійснюватися згідно з природоохоронним законодавством. Не допускається проводити рубки дерев у снігозахисних лісосмугах та у межах смуги відведення автомобільної дороги, які не пов`язані із забезпеченням безпеки дорожнього руху відповідно до вимог нормативно-правових актів та виконанням робіт з розширення доріг.
У пункті 25 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 (далі - Правила) визначено, що власники та користувачі земельних ділянок, а також власники (користувачі) тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, інженерних комунікацій та споруд, що розташовані в межах смуги відведення автомобільних доріг загального користування або «червоних ліній» вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, зобов`язані утримувати в належному стані зелені насадження, охоронні зони інженерних комунікацій, тротуари, обладнані стоянки автомобілів, трамвайне полотно та інші елементи дорожніх об`єктів.
Дія цих правил поширюється на автомобільні дороги загального користування, вулиці і дороги міст та інших населених пунктів, залізничні переїзди (далі - дорожні об`єкти), у межах смуги їх відведення та «червоних ліній» відповідно і є обов`язковими для власників дорожніх об`єктів, органів, що здійснюють управління ними, та їх користувачів, а також для підприємств та організацій, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів (п. 1 Правил).
Контроль за дотриманням цих Правил здійснюється власниками дорожніх об`єктів або уповноваженими ними органами та уповноваженим підрозділом Національної поліції (п. 10 Правил).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 ЗУ «Про автомобільні дороги» автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення. Автомобільні дороги державного значення підрозділяються на міжнародні, національні, регіональні та територіальні.
Складовими автомобільної дороги загального користування у межах смуги відведення є: земляне полотно; проїзна частина; дорожнє покриття; смуга руху; споруди дорожнього водовідводу та водоочисні споруди; споруди шумозахисні; штучні споруди; засоби технологічного зв`язку; інженерне облаштування: спеціальні споруди та засоби, призначені для забезпечення безпечних та зручних умов руху (освітлення, стаціонарні комплекси вимірювання вагових і габаритних параметрів транспортних засобів, примусового зниження швидкості руху, технічні засоби (прилади контролю) для фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі); архітектурне облаштування: архітектурні споруди та декоративні насадження, призначені для забезпечення естетичного вигляду автомобільних доріг; технічні засоби організації дорожнього руху, автопавільйони, лінійні споруди і комплекси, що забезпечують функціонування і збереження доріг; елементи санітарного облаштування; зелені насадження; спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів (ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про автомобільні дороги»).
Згідно з ст. 1 ЗУ «Про автомобільні дороги» автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів; смуга відведення - земельні ділянки, що надаються в установленому порядку для розміщення автомобільної дороги.
У пунктах 6.11-6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі №925/1196/18 зазначено, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.
За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.
10.04.2025, на автомобільній дорозі державного значення Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_1 транспортного засобу. Механізм дтп: під час руху транспортного засобу на нього впало дерево, що спричинило механічні пошкодження першого. Дерево росло у межах смуги відведення цієї автомобільної дороги. 
На Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області покладений нормативний обов`язок здійснювати заходи з утримання в належному стані зелених насаджень вздовж цієї автомобільної дороги (в межах території Волинської області). Такий обов`язок належним чином виконано було. Отже, відповідач є відповідальним за компенсацію позивачу завданої шкоди.
Визначаючи розмір відшкодування суд виходить з таких міркувань.
Системний аналіз статей 22, 1192 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. 
Податок на додану вартість є непрямим податком, який входить в ціну товару (роботи, послуги) і сплачується покупцем. Оскільки позивач не подала докази понесення фактичних витрат на ремонт автомобіля, то із вартості відновлювального ремонту, що визначена судовим експертом, слід виключити суми пдв. Відтак, розмір відшкодування повинен становити 235 449,60 грн.
Суд не приймає аргументи відповідача та третьої особи:
- про недоведеність пошкодження автомобіля саме внаслідок падіння дерева на нього (а не зіткнення автомобіля з деревом, яке лежало на дорозі). Характер механічних пошкоджень автомобіля (фото та відеоматеріали) свідчить саме про такий механізм дтп, а не навпаки. Версія відповідача доказово не підтверджується (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) та грунтується на припущенні (ч. 6 ст. 81 ЦПК України);
- про неоформлення працівниками поліції матеріалів дтп, зокрема за ст. 124, ст. 140 КУпАП, що виключає доведеність вини відповідача допустими доказами. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних обставин (аналогічна усталена правова позиція наведена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 №922/2026/17, від 21.09.2018 у справі №910/19960/15). Крім того, на переконання суду, позивач вчинила всі необхідні і достатні дії для доказування факту делікту (з точки зору розумної сторонньої людини), зокрема безпосередньо після дтп повідомила про неї орган Національної поліції (пп. «д» п. 2.10 Правил дорожнього руху). Позивач об`єктивно не могла впливати на дії працівників поліції чи втручатися в їхню компетенцію щодо оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди. В будь-якому разі неоформлення матеріалів дтп органом поліції не може слугувати підставою для уникнення від цивільно-правової відповідальності;
- про недоведеність обставини аварійності дерева. Вже сам факт падіння дерева свідчить про те, що воно було аварійним. Наявність надзвичайних погодніх умов, як обставини непереборної сили (ч. 1 ст. 617 ЦПК України), відповідачем і третьої особою не доведено та судом не встановлено;
- про відсутність факту звернення позивача до страхової компанії з метою отримання страхового відшкодування. Відповідач не довів тих обставин, що його відповідальність чи інтереси позивача були застраховані. Хоча в останньому випадку це також не було б перепоною для отримання судового захисту;
- про необхідність врахування коефіцієнту фізичного зносу. Позиція третьої особи не грунтується на законі. При цьому, суд зауважує, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV, стаття 29 якого до втрати ним чинності 01.01.2025 передбачала, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, як і Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2004 №3720-IX, який такої норми вже не містить і був введений в дію 01.01.2025, не поширюється на спірні правовідносини.

В цілому суд констатує, що дав відповіді на всі важливі аргументи сторін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010).

VI.Судові витрати
Щодо судового збору
Позовна заява (з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог) підлягала оплаті судовим збором в розмірі 2 751,02 грн. (275 101,67 грн. х 1%).
Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (85,59 %) в розмірі 2 354,60 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу
Позивач заявив до стягнення 10 000 витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правничої допомоги №15/07/25 від 15.07.2025, рахунок-фактуру №29/09/25 від 29.09.2025, платіжну інструкцію від 30.09.2025, акт приймання-передачі наданих послуг від 29.09.2025, ордер на надання правничої допомоги (том 1, а.с. 50-55, 66).
У відзиві на позовну заяву відповідач заявив про завищений розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу (обгрунтованим є розмір, який не перевищує 1 000 грн.). В поясненнях третя особа заявила відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу (незрозуміло яка робота адвокатом була проведена; позивач підписала позовну заяву особисто).
Вивчивши заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та заперечення відповідача і третьої особи, суд дійшов таких висновків.
Статтею 137 ЦПК встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15 та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. підтверджуються документально, відповідають критерію розумності їхнього розміру. Розподіляючи такі витрати, суд виходить з принципу пропорційності.
Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам (85,59 %) в розмірі 8 559 грн.

Щодо витрат на оплату послуг експерта
Позивач заявив до стягнення 3 743,88 грн. витрат на оплату послуг експерта, на підтвердження яких надав договір про надання послуг №1500130-9 від 14.10.2024, специфікацію від 14.04.2025, протокол погодження договірної ціни від 14.04.2025, рахунок-фактуру №1500130-9 від 14.04.2025, квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №27 від 15.10.2024, акт наданих послуг №1500130-9 (том 1, а.с. 28-33).
Вивчивши заяву позивача про розподіл витрат на оплату послуг експерта, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК Україн до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.
Згідно з ч.ч. 6-8 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
В пункті 3.2 договору про надання послуг №1500130-9 від 14.04.2025 зазначено про те, що оплата вартості послуг за цим договором здійснюється замовником у вигляді 100 % попередньої оплати згідно з виставленим рахунком у термін до 10 (десяти) календарних днів з дня отримання рахунка (том 1, а.с. 30-32).
В пункті 4.2 договору про надання послуг №1500130-9 від 14.04.2025 зазначено про те, що після закінчення надання послуг виконавець надає замовнику належно оформлені висновок та акт приймання-передачі наданих послуг.
Згідно з рахунком-фактурою №1500130-9 від 14.04.2025 рахунок-фактура дійсний протягом 5 банківських днів (том 1, а.с. 29).
Акт наданих послуг №1500130-9 (без дати) не містить підпису та печатки виконавця (том 1, а.с. 28).
Відтак, суд констатує, що позивач у встановлений процесуальним законом строк не надала суду ні доказів надання послуг експерта (належно оформлений акт приймання-передачі послуг за договором), ні доказів оплати послуг експерта.
Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на оплату послуг експерта.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-
вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцькавтодор-Сервіс», про відшкодування майнової шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок падіння дерева на автомобіль, в розмірі 235 449,60 грн. (двісті тридцять п`ять тисяч чотириста сорок дев`ять гривень, 60 копійок).
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 354,60 грн.
Стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 559 грн.
Відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на оплату послуг експерта

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області, місцезнаходження: 43020, м. Луцьк, вул. Рівненська, 52б; код в ЄДРПОУ 25908960;
Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцькавтодор-Сервіс», місцезнаходження: 43010, м. Луцьк, вул. Дубнівська, 66; код в ЄДРПОУ 23251561.

Дата складення повного рішення суду - 16.03.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області         В.Д. Шестернін