ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.03.2026 Справа № 914/464/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді О.С. Скрипчук 
суддів Г.В. Орищин
Н.А. Галушко,
секретар судового засідання Постолатій В.Р., 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Львівської обласної прокуратури б/н від 18.12.2025 (вх.№ 01-05/3767/25 від 18.12.2025)
на рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 (Повне рішення складене та підписане 01.12.2025, суддя Гоменюк З.П.)
у справі №914/464/25
за позовом: керівника Жовківської окружної прокуратури Львівської області
в інтересах держави в особі позивача Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області
до відповідача-1:  ОСОБА_1 
відповідача-2: Фермерського господарства «БІОКОНЦЕПТ-ГАРДЕНІЯ»
за участю третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області
про: зобов`язання повернути земельні ділянки та усунення перешкод у користуванні та розпорядженням земельними ділянками, шляхом скасування державної реєстрації права на оренду земельних ділянок.
за участю представників сторін:
прокурор: Винницька Л.М.
від позивача: не з`явився.
від відповідача-1: не з`явився.
від відповідача-2: Медвідь А.Б., Ліщук В.І.
від третьої особи: не з`явився.
ВСТАНОВИВ:
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява керівника Жовківської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі позивача Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області до відповідачів: ОСОБА_1 , Фермерського господарства «БІОКОНЦЕПТ-ГАРДЕНІЯ» про зобов`язання повернути земельні ділянки та усунення перешкод у користуванні та розпорядженням земельними ділянками, шляхом скасування державної реєстрації права на оренду земельних ділянок.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 набув право оренди на земельні ділянки державної власності для ведення фермерського господарства з істотним порушенням вимог земельного законодавства. Зокрема, подані ним клопотання не відповідали вимогам ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» та ст. ст. 116, 118, 123, 134 Земельного кодексу України, оскільки не містили належного обґрунтування потреби у земельних ділянках відповідної площі, не відображали інформації щодо складу фермерського господарства, наявності матеріально-технічної бази, трудових ресурсів та реальної спроможності здійснювати фермерську діяльність. Водночас уповноваженим органом — ГУ Держгеокадастру у Львівській області — не здійснено належної перевірки поданих відомостей та не встановлено фактичної можливості заявника реалізувати заявлену мету використання земельних ділянок.
Прокурор також зазначає, що надання кількох земельних ділянок без проведення земельних торгів свідчить про штучне використання спрощеної процедури створення фермерського господарства з метою обходу вимог ст. 134 Земельного кодексу України щодо конкурентного порядку набуття права користування землею. Такі дії суперечать принципам добросовісності, розумності та справедливості і призвели до неправомірного вибуття земель державної власності з порушенням публічних інтересів.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що спеціальне законодавство, зокрема ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», не містить заборони на надання громадянину кількох земельних ділянок для ведення фермерського господарства. ОСОБА_1 звернувся з відповідними клопотаннями одночасно, тобто реалізував своє право одноразово, а не повторно чи з порушенням вимог закону, причому на момент звернення не мав у користуванні інших земель для таких цілей. Відтак підстави для обов`язкового проведення земельних торгів були відсутні.
Місцевий суд також зазначив, що доводи прокурора про недоліки клопотань не підтверджені належними доказами, оскільки оригінали документів відсутні, а додатки до них не подані. Водночас фактична поведінка відповідача підтверджує реальність наміру ведення фермерського господарства - після отримання земель було створено та функціонує фермерське господарство, яке здійснює сільськогосподарську діяльність.
Крім того, суд врахував принцип правової визначеності, вказавши, що рішення про надання земель приймалися компетентними органами ще у 2014 році, і відповідач, діючи добросовісно, мав обґрунтовані очікування щодо стабільності набутого права, тому не може нести негативні наслідки можливих порушень з боку державного органу.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 року, Львівською обласною прокуратурою через систему «Електронний суд» було подану апеляційну скаргу б/н від 18.12.2025 (вх.№ 01-05/3767/25 від 18.12.2025), у якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі № 914/464/25 та постановити нове рішення, яким позов задоволити повністю.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки фактично проігнорував спеціальне регулювання, передбачене Законом України «Про фермерське господарство». На переконання скаржника, клопотання ОСОБА_1 не відповідало обов`язковим вимогам цього Закону (зокрема щодо обґрунтування розміру земельної ділянки, наявності ресурсів і реальної спроможності вести господарство), а уповноважений орган не здійснив належної перевірки таких обставин. Суд, своєю чергою, обмежився формальними висновками та не врахував практику Верховного Суду, відповідно до якої надання земель для фермерства має цільовий, пільговий характер і не може використовуватись для обходу конкурентних процедур.
Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 фактично повторно скористався правом на отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства без проведення земельних торгів, що суперечить вимогам земельного законодавства. Після отримання першої ділянки та створення фермерського господарства подальше набуття земель можливе лише на конкурентних засадах, а подання кількох клопотань в один день не дає права обійти цю вимогу. Відтак укладені договори оренди є такими, що порушують публічний порядок і мають ознаки нікчемності, оскільки спрямовані на незаконне отримання земель державної власності поза аукціоном.
Також апелянт заперечує висновки суду щодо застосування практики ЄСПЛ, наголошуючи, що втручання у право користування землею в даному випадку є законним, обґрунтованим суспільним інтересом і пропорційним. Скасування наслідків незаконного набуття земельних ділянок спрямоване на відновлення законності, захист інтересів держави та забезпечення конкурентного розподілу ресурсів, а тому відповідає принципу справедливого балансу між приватними та публічними інтересами.
У судове засідання 11.03.2026 з`явилися прокурор та представники відповідача-2, надали пояснення щодо обставин справи. Позивач, відповідач-1 та третя особа явки уповноважених представників не забезпечили попри належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
Щодо земельної ділянки кадастровий номер 4622180400:03:000:0521.
За результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 , наказом ГУ Держземагентства у Львівській області від 24.04.2014 № 13-172/16-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Банюнинської сільської ради (за межами населених пунктів) Кам`янка-Бузького району (на теперішній час Новояричівська територіальна громада Львівського району Львівської області). Орієнтовний розмір земельної ділянки 5,4973 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.
Наказом ГУ Держземагентства у Львівській області від 29.05.2014 № 13-668/16-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки та надано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 5,4973 га (кадастровий номер 4622180400:03:000:0521), для ведення фермерського господарства, строком на 49 років, розташовану на території Банюнинської сільської ради (за межами населених пунктів) Кам`янка-Бузького району.
На підставі вищевказаного наказу, 26.08.2014 між ГУ Держземагентства у Львівській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі № 8.
Згідно з п. 1, 2 вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства кадастровий номер 4622180400:03:000:0521, загальною площею 5,4973 га. Договір укладено на 49 років (п. 8 договору). Відповідно до п. 15, 16 договору земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства. Цільове призначення земельної ділянки землі сільськогосподарського призначення (рілля).
Актом прийому-передачі земельної ділянки до договору оренди землі, ГУ Держземагентства у Львівській області передав, а ОСОБА_1 прийняв в оренду строком на 49 років земельну ділянку кадастровий номер 4622180400:03:000:0521, загальною площею 5,4973 га, для ведення фермерського господарства. Право оренди земельної ділянки зареєстровано 03.09.2014 за ОСОБА_1 , номер запису про інше речове право 6891672.
Щодо земельної ділянки кадастровий номер 4622182300:06:000:0370.
За результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 , наказом ГУ Держземагентства у Львівській області від 24.04.2014 № 13-173/16-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Дідилівської сільської ради (за межами населених пунктів) Кам`янка-Бузького району (на теперішній час Новояричівська територіальна громада Львівського району Львівської області). Орієнтовний розмір земельної ділянки 14,0130 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.
Наказом ГУ Держземагентства у Львівській області від 29.05.2014 № 13-669/16-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки та надано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 14,0130 га (кадастровий номер 4622182300:06:000:0370), для ведення фермерського господарства, строком на 49 років, розташовану на території Дідилівської сільської ради (за межами населених пунктів) Кам`янка-Бузького району.
На підставі вищевказаного наказу, 26.08.2014 між ГУ Держземагентства у Львівській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі № 5.
Згідно з п. 1, 2 вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства кадастровий номер 4622182300:06:000:0370, загальною площею 14,0130 га. Договір укладено на 49 років (п. 8 договору). Відповідно до п. 15, 16 договору земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства. Цільове призначення земельної ділянки землі сільськогосподарського призначення (рілля).
Актом приймання-передачі земельної ділянки № 5 до договору оренди землі, ГУ Держземагентства у Львівській області передав, а Винічик Роман Павлович прийняв в оренду строком на 49 років земельну ділянку кадастровий номер 4622182300:06:000:0370, загальною площею 14,0130 га, для ведення фермерського господарства. Право оренди земельної ділянки зареєстровано 03.09.2014 за ОСОБА_1 , номер запису про інше речове право 6892701.
Щодо земельної ділянки кадастровий номер 4622180400:02:000:0235.
За результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 , наказом ГУ Держземагентства у Львівській області від 24.04.2014 № 13-171/16-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Банюнинської сільської ради (за межами населених пунктів) Кам`янка-Бузького району (на теперішній час Новояричівська територіальна громада Львівського району Львівської області). Орієнтовний розмір земельної ділянки 19,0519 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.
Наказом ГУ Держземагентства у Львівській області від 03.06.2014 № 13-740/16-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки та надано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 19,0519 га (кадастровий номер 4622180400:02:000:0235), для ведення фермерського господарства, строком на 49 років, розташовану на території Дідилівської сільської ради (за межами населених пунктів) Кам`янка-Бузького району.
На підставі вищевказаного наказу, 26.08.2014 між ГУ Держземагентства у Львівській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі № 6. Згідно з п. 1, 2 вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства кадастровий номер 4622180400:02:000:0235, загальною площею 19,0519 га. Договір укладено на 49 років (п. 8 договору). Відповідно до п. 15, 16 договору земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства. Цільове призначення земельної ділянки землі сільськогосподарського призначення (рілля).
Актом приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі №6, ГУ Держземагентства у Львівській області передав, а Винічик Роман Павлович прийняв в оренду строком на 49 років земельну ділянку кадастровий номер 4622180400:02:000:0235, загальною площею 19,0519 га, для ведення фермерського господарства. Право оренди земельної ділянки зареєстровано 29.08.2014 за ОСОБА_1 , номер запису про інше речове право 6864304.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
За змістом статті 22 ЗК України (на час виникнення спірних правовідносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Статтею 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).
Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним державам.
За змістом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах), зокрема, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби для городництва.
Відповідно до частин другої, третьої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).
Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.
Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство», який є спеціальним нормативно-правовим актом.
За змістом частини 1 статті 5, частини 1 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.
Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону № 973-IV).
Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 973-IV для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.
У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.
Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом (частини друга, четверта статті 7 Закону № 973-IV).
Таким чином, спеціальний Закон № 973-IV визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, у заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.
Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає у створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання й охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону № 973-IV).
Отже, при вирішенні спору про правомірність надання та використання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок, визначений статтею 7 Закону № 973-IV як спеціального щодо до статті 123 ЗК України.
За змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, у тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.
За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.
Стаття 7 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) має назву: «Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства». Серед іншого, вказана стаття Закону містить наступні положення:
« 1. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.
У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.
Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.
2. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.
Проект відведення земельних ділянок розробляється за рахунок Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.
Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону.
3. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.
4. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом. Рішення суду про задоволення позову є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості), видачі документа, що посвідчує право власності або укладання договору оренди. Відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться після збирання врожаю на цій ділянці попереднім землекористувачем.
5. Громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.
6. Земельні ділянки, розмір яких перевищує розмір, встановлений у частині 5 цієї статті, передаються громадянам у приватну власність для ведення фермерського господарства на підставі цивільно-правових угод.
7. Земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро - і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.»
Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що з аналізу вищенаведеної статті вбачається, що законодавець вживає термін «земельні ділянки, які надаються громадянам» у множині. Тобто, відсутня пряма заборона передавати громадянам більше однієї земельної ділянки для ведення фермерського господарства.
А отже, твердження апелянта, що фізичній особі для створення фермерського господарства могла надаватися лише одна земельна ділянка є помилковими та суперечать чинному законодавству.
Разом з тим, відповідно до ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.
Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельної ділянки для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.
Водночас, заборона передачі земельних ділянок громадянам, про яку зазначає прокурор у позовній заяві, стосується випадку, коли до створення фермерського господарства таким громадянином вже було отримано земельну ділянку саме для ведення фермерського господарства, і в подальшому, вже після створення та початку діяльності фермерського такого господарства, ця особа повторно звертається про надання її у користування земельних ділянок на так званих «пільгових» умовах, тобто без проведення аукціону.
Тому, у ГУ Держгеокадастру у Львівській були наявні усі необхідні підстави для застосування щодо гр. ОСОБА_1 , процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання орендарем у користування земель державної власності без проведення земельних торгів відповідно до цілей, визначених Законом України «Про фермерське господарство».
Вказана обставина додатково підтверджується також тим, що після отримання права користування земельними ділянками гр. ОСОБА_1 та його родичами, відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про фермерське господарство» було створено (03.06.2016) Фермерське господарство «БІОКОНЦЕПТ-ГАРДЕНІЯ» (ЄДРПОУ 40537462), яке здійснює виробництво сільськогосподарської продукції і на даний час. Тобто, фактично тільки через 2 роки.
Отже, право на безоплатне отримання земельних ділянок державної власності одного виду громадянин гр. ОСОБА_1 використав один раз (на підставі належним чином поданих та обгрунтованих клопотань поданих 16 квітня 2014 року). Будь яких додаткових земельних ділянок громадянин ОСОБА_1 та/або створене ним Фермерське господарство «БІОКОНЦЕПТ- ГАРДЕНІЯ» (ЄДРПОУ 40537462) не отримувало, про що відсутні докази у матеріалах даної справи.
Крім того, у матеріалах справи відсутні оригінали зазначених клопотань заявника, а відповідач звертає увагу на неналежну якість поданих копій, що викликає сумнів в останніх з приводу їх достовірності. Також, позивачем не долучено додатків до вище вказаних клопотань, у яких і зазначалася та обгрунтовувалася значна частина обов`язкових відомостей.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що місцевим судом витребовувалися відповідні докази в учасників справи, однак, з наданих пояснень ГУ Держгеокадастру у Львівській області вбачається, що відповідно до Акту № 9 від 07.12.2020 року «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» останні було знищено шляхом спалювання листування з підприємствами, організаціями, установами та громадянами з питань землеустрою, охорони земель та розпорядження землями с/г призначення державної власності за 2014.
Зважаючи на це, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до п. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.» В
Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи».
Відповідно до п. 11 ст. 80 ГПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.
Відповідно до п. 6 ст. 91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Керуючись вище викладеними положеннями чинного законодавства України, суд першої інстанції цілком обгрунтовано не прийняв до уваги додані позивачем до позовної заяви копії чотирьох клопотань ОСОБА_1 від 16.04.2014р.
Водночас, колегія суддів зазначає, що вказівки апелянта про відсутність зазначення та належних обгрунтувань ОСОБА_1 підстав для надання йому в оренду земельних ділянок – є неправомірними, нічим не підтверджені та не відповідають об`єктивним обставинам справи, які встановлені судом першої інстанції.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що після виділення спірних земельних ділянок було створено та розпочало свою діяльність Фермерське господарство «БІОКОНЦЕПТ-ГАРДЕНІЯ» (ЄДРПОУ 40537462), яке здійснює виробництво сільськогосподарської продукції і на даний час.
ФГ «Біоконцепт-Гарденія» здійснює підприємницьку та господарську діяльність на орендованих земельних ділянках (згідно договорів оренди земельних ділянок №5, №6, №7, №8 від 26.08.2014, договорів оренди земельної ділянки від 06 листопада 2014, укладених з ГУ Держземагенством у Львівській області, та договору оренди землі від 20 травня 2016, укладеного з ГУ Держгеокадастру у Львівській обл. (копії яких наявні у матеріалах справи), (копія довідки 20-ОПП, копія звіту про площі та валові збори сільськогосподарських культур 29-СГ наявні в матеріалах справи), загальною площею 137,0128 га. Земельні ділянки розташовані за адресою: Україна, Львiвська область, Кам`янка-бузький район, с. Банюнин, с. Дідилів, с. Кізлів. Основний вид діяльності ФГ «Біоконцепт-Гарденія»: (код КВЕД) 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників. Також видами діяльності позивача є: коди КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.30 Відтворення рослин; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами; та інші.
ФГ «Біоконцепт-Гарденія» є платником ПДВ з 03.10.2019 індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість 405374613159 та здійснює вирощування ягід суниці, смородини, малини, ревіню та їх реалізацію. Окрім двох засновників фермерського господарства, штатний розпис позивача налічує найманих працівників, а також для забезпечення виробничих потреб (у тому числі обробки та збору урожаю) залучаються працівники за цивільно-правовими договорами (копія об`єднаної звітності міститься у матеріалах справи).
ФГ «Біоконцепт-Гарденія» є виробником сільськогосподарської продукції. Серед іншого, у позивача наявні 14 га землі під вирощуванням багаторічних насаджень (кущів) смородини у плодоносному віці (копія звіту про площі та валові збори сільськогосподарських культур 29-СГ додається).
Для вирощування та збору урожаїв ФГ «Біоконцепт-Гарденія» використовуються відповідні агротехніка (обладнання) та транспортні засоби. Зокрема, відповідно до договору оренди обладнання № 17/03/20-1 від 17 березня 2020р. (копія договору оренди міститься в матеріалах справи), у строковому платному користуванні ФГ «Біоконцепт-Гарденія» перебуває й агротехнічне та інше обладнання.
Продукція ФГ «Біоконцепт-Гарденія» має сертифікати стандарту міжнародних акредитованих органів сертифікації з органічного виробництва і переробки, який еквівалентний регламентам європейського союзу (копії додаються).
Таким чином, як вбачається з вищенаведеного, відповідач реалізував своє право на ведення фермерського господарства та підтвердив подальшою поведінкою спроможність здійснення такої господарської діяльності.
Так, правова передбачуваність та послідовність у застосуванні закону, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), означає, що держава повинна забезпечити, аби правові норми були зрозумілими, доступними та застосовувалися послідовно, щоб громадяни могли передбачити наслідки своїх дій. Це включає як чіткість законів, так і стабільність судової практики, щоб уникнути довільних рішень.
У даному контексті спірні договори оренди та рішення щодо надання відповідачам земельних ділянок приймалося ще у 2014 році, а сам заявник був позбавлений правом впливу на ухвалення таких рішень, обмежуючись лише поданням відповідних клопотань.
Тобто, державні органи самостійно приймали рішення та не вбачали жодних порушень з боку заявника.
Отже, у даному випадку заявник не може відповідати за можливі сумнівні дії державного органу, які могли мати місце понад 10 років тому, оскільки він не мав жодного впливу на такі дії та рішення, а тому заявник мав цілком передбачувані очікування на здійснення своєї господарської діяльності шляхом ведення фермерського господарства отримавши позитивні рішення державних органів.
Підсумовуючи вищенаведене, місцевий суд дійшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
З огляду на це, слід констатувати що суд першої інстанції належним чином дослідив усі обставини справи та надав їм відповідну правову оцінку. Водночас, вказівки скаржника у апеляційній скарзі про те що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, є безпідставними та суперечать об`єктивним обставинам справи.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі № 914/464/25.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст.86, 236, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ :
1. Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури б/н від 18.12.2025 (вх.№ 01-05/3767/25 від 18.12.2025) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі № 914/464/25 залишити без змін.
3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Г.В. Орищин

Суддя Н.А. Галушко