ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" березня 2026 р. справа № 640/5923/21
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тродар" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Тродар" (далі - позивач, ТОВ "Тродар", товариство) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просило суд: 
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 10.11.2020 №00018940702 та №00018900702 у повному обсязі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у м. Києві в ході проведення перевірки та при оформленні результатів перевірки зроблено помилкові висновки, щодо визначення непридатної до реалізації частини товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ), які були використані поза межами господарської діяльності ТОВ "Тродар". Представник позивача пояснив, що при придбанні (транспортуванні) в нерезидента овочів (цибуля ріпчаста свіжа, диня свіжа) їх частина була пошкоджена, що призвело до їх непридатності для подальшої реалізації. Тому, у разі виявлення неякісних (які не підлягають подальшій реалізації) товарів, включаючи термін придатності яких закінчився, у суб`єкта господарювання виникає обов`язок щодо їх утилізації (знищення). Утилізація (знищення, вилучення з обігу) за своєю сутністю зумовлена звичайним перебігом господарської діяльності. 
Таким чином, операції зі списання ТМЦ та набуття ними статусу відходів поставлені в залежність від діяльності товариства, яка обумовлена господарською, тобто такою що спрямована на отримання доходу, а тому у платника податку на додану вартість не виникає передбаченого пунктом 5 статті 198 Податкового кодексу України обов`язку щодо визначення зобов`язань з податку на додану вартість. Як зазначає представник, з наведених підстав, у ТОВ "Тродар" були відсутні вимоги щодо самостійного нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість у відповідності до пункту 198.5 ПК України. Звертає увагу суду на аналогічні висновки зазначені Верховним Судом в постанові від 19.06.2020 у справі №160/1446/19.
Також, на переконання позивача, відповідачем зроблено хибний висновок щодо відсутності підстав для складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄДРПН) на поставку ТМЦ на адресу контрагентів: ТОВ "Ренет 17" (код ЄДРПОУ 41378498), ТОВ "Брокінтерком" (код ЄДРПОУ 39800840), ТОВ "Українська фруктово-овочева корпорація" (код ЄДРПОУ 38467755), так як немає підтвердження перевезення товару. На підтвердження доставки ТМЦ представник позивача вказав, що доставка ТМЦ даним покупцям здійснювалася вантажним автотранспортом, яким дані товари доставлялись від нерезидента. Тобто, пунктом розвантаження при операціях із імпорту (придбання у нерезидента) овочів визначені адреси покупців ТОВ "Тродар". В ході проведення перевірки позивач надавав документи щодо зміни адреси розвантаження товарів, проте контролюючий орган не взяв їх до уваги, та вказав в акті перевірки про відсутність підтвердження транспортування товару.
Товариство вказує на неправомірність та необґрунтованість висновків контролюючого органу про виявлені під час перевірки нібито порушення платником податків вимог чинного законодавства та прийняті за результатами таких висновків неправомірні податкові повідомлення-рішення.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/5923/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тродар" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 05.04.2021, який надійшов на адресу суду 13.04.2021 із відповідними письмовими доказами (а.с.164-203). 
Контролюючий орган не погоджується із доводами платника податків, наведеними у позовній заяві, та вказує на наступні обставини. Як стверджує відповідач, у разі списання товаро-матеріальних цінностей, у зв`язку з визнанням їх непридатними для використання, такі товарно-матеріальні цінності не можуть бути використані у межах господарської діяльності підприємства. При списанні таких товарів платник зобов`язаний визначити податкові зобов`язання з ПДВ за основною ставкою згідно з підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України і розділу V Кодексу та скласти не пізніше останнього дня звітного (податковою) періоду, та зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації, податкову накладну, оскільки такі товари не використовуються в оподатковуваних операціях. Враховуюче вказане, в порушення п.189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 ПК України, ТОВ "Тродар" занижено суму податкових зобов`язань з ПДВ у розмір 12742,00 грн, в тому числі: за червень 2020 року у розмір 4379,00 грн, за липень 2020 року, у розмірі 8363,00 грн на суму списаних ТМЦ, які втратили товарний вигляд та не складено не пізніше останнього дня звітного податкового періоду і не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, зведену податкову накладну, оскільки такі товари не використовуються в оподаткованих операціях.
Окрім того, згідно наданих на перевірку первинних документів встановлено, що ТОВ "Тродар" протягом червня-липня 2020 року здійснювало постачання до "Ренет 17", "Брокінтерком", ТОВ "Українська фруктово-овочева корпорація" овочів та фруктів, проте, надані позивачем до перевірки документи не можна вважати такими, що підтверджують здійснення господарської операції, оскільки не містять належних доказів організації перевезення товару. Контролюючий орган вважає, що показники податкового обліку підприємства по вказаних відносинах з контрагентами не підтверджені у встановленому порядку. Тому позивач не довів здійснення господарської діяльності з розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержання економічного ефекту.
Враховуючи вказане, податкові повідомлення-рішення є правомірними, прийнятими на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства. 
Відповідно до частини 3 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.
На виконання положень пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" за №2825-IX від 13.12.2022 скеровано за належністю матеріали адміністративної справи № 640/5923/21. 
04.03.2025 проведено автоматизований розподіл справи № 640/5923/21 та визначено суддю Микитюка Р.В. для розгляду цієї справи.
Ухвалою суду від 10.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/5923/21 та розпочато розгляд цієї справи спочатку.
Головне управління ДПС у м. Києві через систему "Електронний суд" направило клопотання від 01.04.2025, в якому представник відповідача просив врахувати при розгляді справи відзив який був наданий відповідачем раніше (а.с.211-216). 
Дана справа розглянута і вирішена за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог частини 5 статті 262 КАС України без проведення судового засідання та повідомлення і виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено такі обставини.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Тродар" (код ЄДРПОУ 42585850) з 31.10.2018 зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку у Головному управлінні Державної податкової служби у м. Києві як платник податків і зборів.
Фактичний вид економічної діяльності ТОВ "Тродар" - оптова торгівля овочами та фруктами (картопля, цибуля, абрикоси, дині). 
В декларації з податку на додану вартість за липень 2020 року від 20.08.2020 (а.с.66-67) позивачем задекларовано: податкові зобов`язання 174376,00 грн (рядок 9); податковий кредит 1060356,00 грн (рядок 17); від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду 885980,00 грн (рядок 19); сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК України на момент подання декларації 954036,00грн (рядок 19.1); сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК України на момент подання декларації 885980,00 грн, яка: зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного кредиту наступного звітного (податкового) періоду 885980,00 грн (рядок 20.3); сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду 885980,00 грн (рядок 21).
Головним управління Державної податкової служби у місті Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Тродар", з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 000 грн за липень 2020 року, за результатами якої контролюючим органом складено акт №148/26-15-07-02-01/42585850.
За висновками акту, перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2020 року у декларації від`ємного значення з ПДВ, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередньому звітному періоді за червень 2020 року, встановлено порушення платником податків: 
1. п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого було встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість на загальну у 12742,00 грн, в тому числі: за липень 2020 року у сумі 12742, 00 грн, оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 12742,00 грн.
2. п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI, зі змінами і доповненнями, в частині відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 63710,00 грн, крім того ПДВ 12742,00 грн, в тому числі: за червень 2020 року у розмірі 4379,00 грн, за липень 2020 року у розмірі 8363,00 грн.
3. Крім того в ході перевірки встановлено таке:
- у ТОВ "Тродар" не виникає правових підстав для складання та реєстрації в ЄРПН податкових накладних на поставку динь свіжих, код УКТЗЕД 807190090, в адресу ТОВ "Ренет 17" (код ЄДРПОУ 41378498) на суму ПДВ 73025,00 грн;
- у ТОВ "Тродар" не виникає правових підстав для складання та реєстрації в ЄРПН податкових накладних на поставку динь свіжих (код УКТЗЕД 0807190090), цибулі ріпчастої свіжої (код УКТЗЕД 101900), абрикосів свіжих (код за УКТЗЕД 0809100000), в адресу ТОВ "Брокінтерком" (код ЄДРПОУ 39800840) на суму 409861,00 грн;
- у ТОВ "Тродар" не виникає правових підстав для складання та реєстрації в ЄРПН податкових накладних на поставку динь свіжих, код УКТЗЕД 0807190090 в адресу ТОВ "Українська фруктово-овочева корпорація" (код за ЄДРПОУ 38467755) на суму ПДВ 24120,00 грн.
На підставі наведених висновків акту перевірки, ГУ ДПС у м. Києві прийняло податкові повідомлення-рішення:
- № 00018900702 від 10.11.2020 про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 12742,00 грн (а.с. 47-48);
- № 00018940702 від 10.11.2020 про збільшення на 507 006 грн та зменшення на 507 006 грн податкових зобов`язань для цілей розділу V Податкового кодексу України (а.с. 49-50).
ТОВ "Тродар" не погодилось з рішенням фіскального органу, та звернулось зі скаргою за № 23/1 від 23.11.2020 на вказані податкові повідомлення-рішення до ДПС України (а.с.51-59).
За результатами розгляду скарги від 23.11.2020, рішенням за № 1199/6/99-00-06-01-02-06 від 18.01.2021, ДПС України залишено без змін зазначені ППР, а скаргу без задоволення (а.с.60-65).
Позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення від 10.11.2020 №00018940702 та №00018900702, тому звернувся до суду із цим позовом та просить їх скасувати.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Згідно пункту 187.1 статті 187 ПК датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
За змістом пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.
Пунктом 189.1 визначено, що Особливості визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг в окремих випадках визначено статтею 189 ПК України, зокрема в пункті 189.1. цієї статті вказано, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
За змістом пунктів 198.1., 198.2., 198.3 статті 198 цього Кодексу, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.5 статті 195 ПК платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
Платники податку, які застосовують касовий метод податкового обліку, суми податку, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та не включені до податкового кредиту протягом періоду 1095 календарних днів з дати складення таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних у зв`язку з відсутністю фактів списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, мають право на включення таких сум до податкового кредиту у звітному податковому періоді, в якому відбулося списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, але не пізніше ніж через 60 календарних днів з дати такого списання, надання інших видів компенсацій.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідно до підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191 цього Кодексу оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником.
В частині правомірності податкового повідомлення-рішення від 10.11.2020 №00018900702 суд встановив таке.
В акті за №148/26-15-07-02-01/42585850 від 16.10.2020 ГУ ДПС у м. Києві зазначено наступне: "... в порушення п. 189.1 cm. 189; п. 198.5 cm Кодексу, ТОВ "Тродар" занижено суму податкових зобов`язань з ПДВ у розмірі 12742,00 грн, в тому числі: за червень 2020 у розмірі 4379,00 грн, за липень 2020 у розмірі 8363,00 гри на суму списаних ТМЦ, які втратили товарний вигляд та не складено не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і не зареєстровано в ЄРПН зведену податкову накладну, оскільки такі товари не використовуються в оподатковуваних операціях..." (а.с.22).
ГУ ДПС у м. Києві в ході проведення перевірки зробило висновок, що придбані в нерезидента овочі (цибуля ріпчаста свіжа, диня свіжа), частина яких при транспортуванні була пошкоджена використано товариством поза межами господарської діяльності, тому в позивача виник обов`язок нарахувати податкові зобов`язання відповідно до пункту 198.5 ПК.
Суд зазначає, що під терміном господарська діяльність з метою застосування норм ПК України розуміється діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) підчас здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.
Відповідно до підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
При цьому не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є один із варіантів перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Проте з визначеного Податковим кодексом України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Тобто, з наведеного вище слідує, що не є господарською діяльністю операція, яка позбавлена розумної економічної причини, та сформована лише з метою отримання податкових вигод.
Як встановлено судом ТОВ "Тродар" за перевіряємий період придбало (імпорт) у продавців товар: дині свіжі - 152000 кг, цибуля ріпчаста свіжа - 222892,5 кг, вказаний товар реалізований в наслідок чого позивач отримав прибуток, який у відповідності до вимог законодавства був відображений на рахунках бухгалтерського обліку, на віть попри те, що незначна частини товарів (диня свіжа - 3662 кг, цибуля ріпчаста свіжа - 3715 кг) утилізована, як така, яка не була придатна до реалізації. 
Частиною 3 статті 7 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 №023-ХІІ, визначено, що для продукції, споживчі властивості якої можуть з часом погіршуватися і становити небезпеку для життя, здоров`я, майна споживачів і навколишнього природного середовища, встановлюється строк придатності, який зазначається на етикетках, упаковці або в інших документах, що додаються до неї при продажу, і який вважається гарантійним строком.
Строк придатності обчислюється починаючи від дати виготовлення, яка також зазначається на етикетці або в інших документах, і визначається або часом, протягом якого товар є придатним для використання, або датою, до настання якої товар є придатним для використання.
Продаж товарів, на яких строк придатності не зазначено або зазначено з порушенням вимог нормативно-правових актів, а також товарів, строк придатності яких минув, забороняється.
Відповідно до ст. 5-6 Закону України "Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції" від 14.01.2000 за №1393-ХІV неякісна та небезпечна продукція підлягає обов`язковому вилученню з обігу.
Неякісна та небезпечна продукція підлягає обов`язковому вилученню з обігу.
Вилучення неякісної та небезпечної продукції з обігу здійснюється власником цієї продукції за його рішенням або за рішенням спеціально уповноважених органів виконавчої влади відповідно до їх повноважень.
Власник продукції зобов`язаний вилучити з обігу неякісну та небезпечну продукцію, привести її, при можливості, у відповідність з вимогами відповідних нормативно-правових актів або забезпечити переробку, утилізацію чи знищення такої продукції у порядку, передбаченому цим Законом.
Отже, в разі виявлення неякісних, товарів котрі втратили споживчі властивості, та вигляд, включаючи термін придатності яких закінчився, у суб`єкта господарювання виникає обов`язок щодо їх утилізації (знищення).
Утилізація за своєю сутністю зумовлена звичайним перебігом господарської діяльності. Відтак, якщо брак, псування, закінчення строку придатності частини товарів відбулось за об`єктивних (тобто без проявів недбалості), таких що не перебували в прямій залежності від платника податку на додану вартість причин, сама по собі утилізація (списання) частини таких товарів в майбутньому та набуття такими статусу небезпечних не може свідчити про негосподарський характер операції з придбання товарів (лікарських засобів).
Отже, якщо операції зі утилізації зіпсованих товарів (цибуля ріпчаста свіжа, диня свіжа) та набуття ними статусу небезпечних поставлені в залежність від діяльності платника податків, яка обумовлена господарською, тобто такою що спрямована на отримання доходу, діяльністю у платника податку на додану вартість не виникає передбаченого пунктом 198.5 статті 198 ПК України обов`язку щодо визначення зобов`язань з податку на додану вартість.
Вказану позицію підтримано Верховним Судом у постанові від 19.06.2020 у справі №160/1446/19.
Зважаючи на це, нарахування позивачу податкових зобов`язань згідно пункту 198.5 статті 198 ПК України є неправомірним.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку нараховувати податкові зобов`язання з ПДВ та реєструвати відповідні податкові накладні на суми списаних (утилізованих) товарів. Тому, податкове повідомлення-рішення від 10.11.2020 №00018900702 прийняте протиправно.
Щодо висновку контролюючого органу про відсутності у ТОВ "Тродар" правових підстав для складання та реєстрації в ЄРПН податкових накладних на поставку: динь свіжих, код УКТЗЕД 807190090, на адресу ТОВ "Ренет 17" (код ЄДРПОУ 41378498) на суму ПДВ 73025,00 грн; динь свіжих (код УКТЗЕД 0807190090), цибулі ріпчастої свіжої (код УКТЗЕД 101900), абрикосів свіжих (код за УКТЗЕД 0809100000), в адресу ТОВ "Брокінтерком" (код ЄДРПОУ 39800840) на суму 409861,00 грн; динь свіжих, код УКТЗЕД 0807190090 на адресу ТОВ "Українська фруктово-овочева корпорація" (код ЄДРПОУ 38467755) на суму ПДВ 24120,00 грн, то суд зазначає таке.
Згідно підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У відповідності до пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.
Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Таким чином, фінансовий результат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.
Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в підпункті 1.2 пункту 1, підпункті 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до пункту 2.4 Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з пунктом 2.15 та пунктом 2.16 вищевказаного Положення, первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників. У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.
Згідно зі статтею 1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, хоч і первинний документ наявний, у податковому та бухгалтерському обліку вони не можуть відображатися.
З аналізу наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.
Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.
Отже, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.
Так у акті перевірки від 16.10.2020 за №148/26-15-07-02-01/42585850, контролюючий орган зазначає, щодо:
- ТОВ "Ренет 17" (код за СДРПОУ 41378498) ... "Отже, місцем отримання (пункт розвантаження) товарів є м. Київ (без зазначення адреси), місцем призначення за умовами договорів та даними видаткових накладних, є склад покупця у м. Вишневе, вул. Київська, 6-В. Під час перевірки відповідних угод, актів виконаних робіт і товаро-транспортних накладних щодо перевезення вказаної категорії товарів з м. Києва до м. Вишневе (Києво-Святошинського району Київської області), не надано.
Таким чином, згідно документів, наданих під час перевірки, даних інформаційних джерел на рівні ДПС, перевіркою не підтверджено здійснення відвантаження, перевезення та доставку динь свіжих в адресу ТОП "Ренет 17", однак, за даними бухгалтерського обліку вказаний товар списано у зв`язку із його реалізацією та не обліковується у складі залишків товарних запасів станом на 31.07.2020 року…
… Проте, у ТОВ "Тродар" не виникає правових підстав для складання та реєстрації в ЄРПН податкових накладних на адресу ТОВ "Ренет 17", що в свою чергу виключає можливість для декларування вказаних операцій й віднесення сум ТОВ "Ренет 17" в розмірі 73025 грн до складу податкового кредиту у декларації з податку на додану вартість за липень 2020 року...";
- … «ТОВ "Брокінтерком" (код за ЄДРПОУ 39800840).. "…Отже, місцем отримання (пункт розвантаження) товарів є м. Київ (без зазначення адреси), місцем призначення за умовами договорів та даними видаткових накладних, є склад покупця у м. Вишневе, вул. Промислова, 5. Під час перевірки відповідних угод, актів виконаних робіт і товаро-транспортних накладних щодо перевезення вказаної категорії товарів з м. Києва до м. Вишневе (Києво-Святошинського району Київської області), не надано.
Таким чином, згідно документів, наданих під час перевірки, даних інформаційних джерел на рівні ДПС, перевіркою не підтверджено здійснення відвантаження, перевезення та доставку динь свіжих в адресу ТОВ "Брокінтерком", однак, за даними бухгалтерського обліку вказаний товар списано у зв`язку із його реалізацією та не обліковується у складі залишків товарних запасів станом на 31.07.2020 року…
- ТОВ "Українська фруктово-овочева корпорація" "…Отже, місцем отримання (пункт розвантаження) товарів є м. Київ (без зазначення адреси), місцем призначення за умовами договорів та даними видаткових накладних, є склад покупця у м. Вишневе, вул. Промислова, 5. Під час перевірки відповідних угод, актів виконаних робіт і товаро-транспортних накладних щодо перевезення вказаної категорії товарів з м. Києва до м. Вишневе (Києво-Святошинського району Київської області), не надано.
Отже, згідно документів, наданих під час перевірки, даних інформаційних джерел на рівні ДПС, перевіркою не підтверджено здійснення відвантаження, перевезення та доставку динь свіжих в адресу ТОВ "Українська фруктово-овочева корпорація", однак, за даними бухгалтерського обліку вказаний товар списано у зв`язку із його реалізацією та не обліковується у складі залишків товарних запасів станом на 31.07.2020 року…".
Відтак, основним аргументом відповідача в ході проведеної перевірки стали висновки про відсутність перевезення товарів.
При цьому, суд зазначає, що поставки товарів здійснювались на виконання договорів укладених між ТОВ "Тродар" та ТОВ "Ренет 17" договір за №20/07-01 від 10.07.2020; та ТОВ "Брокінтерком" договір за №19/10-01 від 14.10.2019, додаткової угоди №1 від 27.12.2019 до договору поставки №19/10-01 від 14.10.2019, та ТОВ "Українська фруктово-овочева корпорація" договір за №20/04-01 від 02.04.2020 (а.с. 93-99).
Відповідно до вищевказаних договорів, перехід права власності відбувається в момент передачі товарів, що оформляється видатковою накладною. Можливі базиси поставки у відповідності до Інкотермс 2010 – FCA - склад постачальника або – CPТ – склад покупця (а.с.93, 95, 97).
Інкотермс 2010 - це 11 міжнародних правил, що визначають розподіл витрат, ризиків та обов`язків між продавцем і покупцем при доставці товарів. CPT (Carriage Paid To/Фрахт/перевезення оплачено до): Продавець оплачує перевезення до пункту призначення.
Як встановлено судом товари постачалися до покупця вантажним автотранспортом, яким дані товари доставлялися від нерезидента. 
Документом який використовується при міжнародних перевезеннях є міжнародна автомобільна накладна (СМР), яка є товарно-транспортною накладною, що застосовується при міжнародних вантажних автомобільних перевезеннях і використовується у країнах, які приєднались до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.
У відповідності до статті 12 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, відправник має право розпоряджатися вантажем, зокрема, вимагати від перевізника припинення перевезення, зміни місця, передбаченого для доставки вантажу, або здачі вантажу одержувачу, іншому, ніж зазначений у вантажній накладній. 
Відправник втрачає це право з того моменту, коли другий примірник накладної переданий одержувачу або коли останній здійснює свої права, передбачені в пункті 1 статті 13; з цього моменту і надалі перевізник керується вказівками одержувача. 
Однак, право розпорядження вантажем належить одержувачу з моменту складання вантажної накладної, якщо у вантажній накладній відправником зроблена відповідна позначка. 
Якщо, здійснюючи своє право розпорядження вантажем, одержувач дає наказ доставити вантаж іншій особі, остання не має права призначити інших одержувачів. 
Право розпорядження вантажем здійснюється за таких умов: 
a) відправник чи, у випадку, зазначеному в пункті 3 цієї статті, одержувач, який бажає здійснити це право, представляє перший примірник вантажної накладної, яка містить нові інструкції перевізнику, а також звільняє перевізника від відповідальності за будь-які витрати, шкоду і збитки, викликані виконанням таких інструкцій; 
b) виконання таких інструкцій є можливим у той момент, коли їх одержує особа, яка повинна їх виконати; воно не порушує нормальний хід роботи підприємства перевізника і не впливає на відправників чи одержувачів інших вантажів; 
c) такі інструкції не призводять до розбивки вантажу. 
Якщо перевізник не може виконати отримані ним інструкції в силу положень підпункту b) пункту 5, він негайно повідомляє про це особу, яка надала такі інструкції. 
Перевізник, який не виконав інструкції, що були йому надані відповідно до положень цієї статті, або який виконав такі інструкції, не вимагаючи надання йому першого примірника вантажної накладної, несе відповідальність перед особою, яка має право пред`явити претензію, за будь-які заподіяні таким чином шкоду або збитки. 
Тобто, стаття 12 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів встановлює можливість та право як відправника так одержувача змінювати місце, передбачене для одержання вантажу.
Як свідчать договори поставки між ТОВ "Тродар" та ТОВ "Ренет 17", ТОВ "Брокінтерком", "Українська фруктово-овочева корпорація" при базисі поставки СРТ - склад покупця вказано адреси (м. Вишневе, вул. Київська, 6В, м. Вишневе вул. Промислова, 5) (а.с.93, 95, 97). 
Отже, суд не знайшов підтвердження доводів відповідача про відсутність підтвердження поставок товаро-матеріальних цінностей, оскільки самими умовами договорів визначено адреси доставки товару, та правилами міжнародних перевезень не заборонено під час здійснення перевезення товару змінювати адресу розвантаження.
При цьому, суд звертає увагу на те, що в акті перевірки контролюючим органом при оцінці господарських взаємовідносинам позивача з його контрагентами на підставі наданих до перевірки первинної документації та документів бухгалтерського та податкового обліку жодних зауважень не вказано.
Судом встановвлено, що позивачем надано документи, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій та існування зв`язку між фактом придбання товарів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказами на підтвердження отримання позивачем товарів.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій з контрагентами позивача, суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.
Контролюючим органом також до суду не надано будь-яких заперечень щодо того, що всі податкові накладні, виписані вищевказаними контрагентами позивача, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, при цьому до них не наведено жодних зауважень.
Як вже зазналось, у відповідності підпункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Саме первинними документами підтверджується факт здійснення господарської діяльності в обсязі та з відповідною метою, що визначена договором.
Своєю чергою, контролюючим органом не було доведено та надано суду належних доказів відсутності реального характеру господарських операцій між позивачем та ТОВ "Ренет 17", ТОВ "Брокінтерком", "Українська фруктово-овочева корпорація".
На думку суду, надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують, що господарські операції, які є підставою для формування податкового обліку підприємства, відбулись.
Так, положеннями пункту 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Також не заперечується відповідачем, що всі податкові накладні, які відображені у складі податкового кредиту, належним чином зареєстровані в ЄРПН та не були зупинені контролюючим органом.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про протиправність та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.11.2020 №00018940702 та №00018900702.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4540,00 грн згідно із квитанцією про сплату судового збору від 01.03.2021 за №4 (а.с.12). 
Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ: 
позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тродар" (код ЄДРПОУ 42585850, вул. Маршала Тимошенка, 8, м. Київ, 04207) до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 10.11.2020 №00018940702 та №00018900702.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (код ЄДРПОУ 44116011, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тродар" (код ЄДРПОУ 42585850, вул. Маршала Тимошенка, 8, м. Київ, 04207) сплачений судовий збір в розмірі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень 00 копійок.
Сторонам у справі рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Микитюк Р.В.