ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року	Львів	Справа № 260/3064/25 пров. № А/857/33040/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гуляка В. В.	
 	Ільчишин Н. В.	
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі № 260/3064/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, (головуючий суддя першої інстанції Калинич Я.М., час ухвалення не вказано, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту 08.07.2025),-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Пенсійного фонду України (далі по тексту відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – третя особа), у якій просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати лист Пенсійного фонду України №10205-8225/с-03/8-2800/25 від 14.03.2025 року. 
На обґрунтування позову зазначає, що від Пенсійного фонду України отримано лист від 14.03.2025 року №10205-8225/с-03/8-2800/25, в якому йдеться про підстави невиконання судових рішень та наводяться протизаконні аргументи. Позивач вважає хибними твердження відповідача у листі про виконання органами Пенсійного фонду України рішень суду. Позивач вказує, що підрозділ відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатські області не тільки не виконує рішення судів та протиправно позбавляє позивача законних пенсійних виплат, а й надає недостовірну інформацію, чим систематично порушує Конституцію та закони України. На думку позивача, оскаржуваний лист є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування листа - відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що небезпідставно вважає рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі № 260/3064/25 незаконним, тому що суд неправильно витлумачивши матеріальні норми права, тобто вибрав саме ту норму, що регулює правовідносини з Пенсійним фондом України, однак неправильно з`ясував її суть, через неправильне тлумачення норми матеріального права за обсягом її дії, що зумовило неправильне вирішення справи та постановлення незаконного рішення.
На думку апелянта, вказане вище порушення або неправильне застосування, як норм матеріального права, так і норм процесуального права, призвели не тільки до незаконності судового рішення, але й до його необґрунтованості, що, на думку скаржника, є підставою для скасування, незалежно від правильності, тому що ці порушення підбривають принципи права. 
Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Суд встановив та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ.
11.02.2025 року, 18.02.2025 року та 25.02.2025 року позивач звернувся до державної установи «Урядовий контактний центр», Міністерства соціальної політики України та з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі зверненнями, в яких заявник висловлював незгоду з виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішень суду.
Розглянувши звернення позивача від 11.02.2025 року, 18.02.2025 року та 25.02.2025 року, що надійшли на нашу адресу Пенсійного фонду України з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та з державної установи "Урядовий контактний центр" Пенсійний фонд України листом від 14.03.2025 року №10205-8225/с-03/8-2800/25 надав відповідь, згідно якої надано роз`яснення з питання порядку виконання рішень Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 року у справі №260/7884/23, від 28.05.2024 року у справі №260/2528/24, від 14.06.2024 року у справі №260/1380/24, від 24.09.2024 року у справі №260/4840/24, від 01.01.2025 року у справі №260/6838/24. Пенсійний фонд України зазначив, що розмір пенсії ОСОБА_1 , на виконання рішень судів від 14.06.2024, від 24.09.2024 та від 01.01.2025, обраховано з урахуванням норм законодавства щодо обмеження пенсії максимальним розміром. Сума доплати пенсії по перерахунку на виконання рішень судів від 14.06.2024, від 24.09.2024 та від 01.01.2025 відсутня. Рішення судів, ухвалені на користь ОСОБА_1 , виконано Головним управлінням у межах повноважень. Водночас повідомив, що з метою реалізації права на апеляційне оскарження рішень суду, до Восьмого апеляційного адміністративного суду Головним управлінням подано апеляційну скаргу на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 у справі №260/6837/24. Після розгляду справи Восьмим апеляційним адміністративним судом питання перерахунку пенсії ОСОБА_1 буде розглянуто в межах повноважень відповідно до покладених судом зобов`язань. Також повідомили, що Закарпатським окружним адміністративним судом у справах №260/5909/24 та №260/321/25 рішення не ухвалено. Враховуючи викладене, пенсію позивачу обчислено відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням рішень судів, ухвалених на його користь.
Вважаючи лист Пенсійного фонду України від 14.03.2025 року №10205-8225/с-03/8-2800/25 протиправним та таким, що порушують його конституційні права, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду. 
Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив виходячи з тих підстав, що незгода позивача з листом-відповіддю Пенсійного фонду України від 14.03.2025 року №10205-8225/с-03/8-2800/25 не свідчить про вчинення протиправних дій стосовно нього, так як вказана відповідь не породжує правових наслідків для позивача та така не є рішенням суб`єкта владних повноважень на виконання публічно-управлінських функцій.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно із вимогами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України та норм Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до висновку, сформованого у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (вказаний).
За приписами ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Як визначено частиною 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно із ст. 3 Закон № 393/96-ВР, передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Також вказаною нормою визначено, окрім іншого, поняття заяви (клопотання) та скарги, відповідно до якої:
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
За замістом статті 4 Закону № 393/96-ВР, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону № 393/96-ВР, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Відповідно до статті 18 Закону № 393/96-ВР, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Кабінет Міністрів України 23 липня 2014 року прийняв постанову № 280, якою затверджено Положення про Пенсійний фонд України (далі- Положення №280).
Згідно із п. 1 Положення № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
За вимогами пп. 17 пункту 4 Положення № 280, Пенсійний фонд України здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Пенсійного фонду України, його територіальних органів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Пенсійного фонду України.
Зі змісту оскарженого листа колегія суддів встановила, що до Пенсійного фонду України надійшли звернення позивача від 11.02.2025, 18.02.2025 та 25.02.2025, які стосувались виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області судових рішень щодо розміру пенсійного забезпечення позивача.
Розглянувши звернення позивача від 11.02.2025, 18.02.2025 та 25.02.2025 Пенсійний фонд України листом від 14.03.2025 №10205-8225/с-03/8-2800/25 надав позивачу відповідь.
Отже, спірним питанням у межах справи, що розглядається, є правомірність прийняття відповідачем листа від 14.03.2025 №10205-8225/с-03/8-2800/25.
За приписами ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача – суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до пунктів 18, 19 частини 1 статті 4 КАС України:
нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;
індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Верховний Суд у постанові від 05.10.2020 у справі № 755/12736/17 зазначив, що предметом оскарження в адміністративному судочинстві може бути рішення суб`єкта владних повноважень, яке на підставі статті 4 КАС України приймається у формі нормативно-правового акту або акту індивідуальної дії. При цьому, не є актом індивідуальної дії у розумінні цієї статті та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню документ, який не визначає обов`язкових правил поведінки та безпосередньо не породжує правових наслідків для особи, а також не є обов`язковим для виконання без прийняття іншого рішення суб`єкта владних повноважень.
Отже, зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що якщо рішення суб`єкта владних повноважень не приймалося з метою реалізації положень нормативного акту, не містить обов`язкових правил поведінки та безпосередньо не породжує правових наслідків для позивача, не обов`язковий для виконання без прийняття відповідного рішення, воно не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 4 КАС України.
Так, здійснюючи аналіз звернення позивача до Пенсійного фонду України та оцінюючи надану відповідь, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що звернення ОСОБА_1 не є заявою про перерахунок пенсії в розумінні ст.44 Закону №1058, а надана Пенсійним фондом України відповідь не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні ст.5 КАС України, яке може бути оскарженим до суду.
Тобто відповідач надав позивачу відповідь на сформований позивачем запит.
Разом з цим зі змісту позовної заяви вбачається, що звернення позивача з даним позовом про скасування листа від 14.03.2025 року №10205-8225/с-03/8-2800/25 обумовлено саме неналежним, на думку позивача, виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області судових рішень щодо розміру пенсійного забезпечення позивача.
Так, колегія суддів звертає увагу на наявність у КАС України спеціальних норм, зокрема статей 382, 383 КАС України, що спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення.
Реалізація свого права у межах вказаних норм, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Натомість, незгода позивача з листом-відповіддю Пенсійного фонду України від 14.03.2025 року №10205-8225/с-03/8-2800/25 не свідчить про вчинення протиправних дій стосовно нього, так як вказана відповідь не породжує правових наслідків для позивача та така не є рішенням суб`єкта владних повноважень на виконання публічно-управлінських функцій.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухваливши судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскільки підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду 08 липня року у справі № 260/3064/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин