Справа № 203/6468/25
Провадження № 2/0203/410/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді – Іваницької І.В.
за участю секретаря судового засідання – Кочевської В.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за кредитним договором №376756-КС-001 від 16.08.2021 в загальній сумі 27 846,14 грн, з яких 18 126,36 грн – прострочені платежі по тілу кредиту, 9 719,78 грн – по процентам за користування ним. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.08.2021 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №376756-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов кредитного договору відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 22 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , яку позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, зі сплатою відсотків в розмірі 0,39942626 % за кожен день користування кредитом. 10.11.2021 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору №376756-КС-001, якою додатково погоджено надання кредиту в сумі 13 000,00 грн. 07.02.2022 укладено додаткову угоду №2, якою внесені зміни в термін дії договору – до 13.06.2022. Боржник свої зобов`язання належним чином не виконував, а лише частково сплатив грошові кошти на загальну суму 36 805,98 грн, у зв`язку з чим станом на 08.08.2025 утворилась заборгованість за договором №376756-КС-001 в загальній сумі 27 846,14 грн, з яких: сума прострочених платежів за тілом кредиту – 18 126,36 грн, сума прострочених платежів за процентами – 9 719,78 грн. У зв`язку з викладеним, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 15.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №203/6468/25, який визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; судове засідання призначено на 29.01.2026, також за клопотанням позивача витребувано від АТ «СЕНС БАНК» інформацію на підтвердження/спростування факту видачі банківської картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , виписки про рух коштів по рахунку за період з 16.08.2021 по 13.06.2022. 
У судове засідання 29.01.2026 учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи у судовому засіданні відкладений на 18.02.2026.
У судове засідання 18.02.2026 учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з причин можливого мирного врегулювання спору, у зв`язку з чим розгляд справи у судовому засіданні відкладений на 12.03.2026.
У судове засідання 12.03.2026 учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явилися, відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив, як і будь-яких клопотань від позивача щодо закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору внаслідок сплати спірної заборгованості. 
У позовній заяві позивач просив розглядати справу без участі його представника, не заперечуючи проти заочного розгляду справи.
З урахуванням викладеного, судом у відповідності до ст.280 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін, в заочному порядку та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. 
Матеріалами справи підтверджується, що 16.08.2021 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір №376756-КС-001 про надання кредиту (надалі – договір) в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (G-2340).
Згідно з умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 22 000,00 грн на строк 24 тижні до 31.01.2022 з фіксованою процентною ставкою 0,39942626 в день, орієнтовною річною процентною ставкою 656,52 %, комісією за надання кредиту в сумі 3 300,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту – 35 160,00 грн.
Відповідно до п. 7 договору позичальник ознайомлений з договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав договір з вільним волевиявленням. 
16.08.2021 позивачем на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 були перераховані грошові кошти в сумі 22 000, 00 грн, що підтверджується платіжним документом №434139341 від 16.08.2021, який міститься в матеріалах справи, та не спростовано відповідачем, який особисто знайомився з ними в суді. 
10.11.2021 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору шляхом обміну електронними повідомленнями, яка підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором (G-0412).
Вказаною додатковою угодою № 1 були внесені зміни до договору, зокрема, встановлено збільшення кредиту на 13 000,00 грн, встановлено комісію за зміну умов договору – 1 950,00 грн, продовжений строк кредиту на 86 днів до 27.04.2022.
Відповідно до умов додаткової угоди №1, після збільшення суми кредиту сума отриманого та неповернутого кредиту становить 26 783,89 грн. Після укладення додаткової угоди орієнтовна реальна річна процентна ставка – 461,29 процентів, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту – 40 142,48 грн.
10.11.2021 позивачем на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 були перераховані грошові кошти в сумі 13 000, 00 грн, що підтверджується платіжним документом №460839531 від 10.11.2021, який міститься в матеріалах справи, та не спростовано відповідачем, який особисто знайомився з ними в суді. 
07.02.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору, якою, зокрема, узгоджено встановлення процентної ставки за користування кредитом в наступному розмірі: з 07.02.2022 до 21.02.2022 включно – 0,39942626% в день, з 22.02.2022 – 0,39942626% в день; термін дії договору – до 13.06.2022. Додаткова угода підписана відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (G-7663).
Відповідач належним чином свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, для стягнення якої позивач звернувся з даним позовом. 
Відповідно до розрахунку заборгованості та довідки про стан заборгованості за договором заборгованість відповідача станом на 27.08.2025 складає 27 846,14 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 18 126,36 грн, заборгованість по відсоткам – 9 719,78 грн. Відповідачем за договором сплачено всього 36 805,98 грн, з яких 5 250,00 грн зараховано у сплату нарахованої комісії.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У справі встановлено, що для підписання кредитного договору відповідачем було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ч. ч. 6, 8 ст. ст. 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
Отже, договір про надання кредиту підписано відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.
Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Дослідженими судом матеріалами справи підтверджено надання відповідачу кредитних коштів на загальну суму 35 000,00 грн, що ним не спростовано, як і факт часткових оплат, які не покривають суму зобов`язань, що виникли. 
Наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором, який відповідачем не спростований, підтверджується виникнення заборгованості по тілу кредиту станом на 14.06.2022 (термін дії договору) в сумі 18 126,36 грн. 
В цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. 
Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість, що виникла по процентам за період з 16.08.2021 по 13.06.2022 в сумі 9 719,78 грн. Відповідач наданий розрахунок позовних вимог в цій частині також не спростовує. Не зважаючи на це, суд зауважує, що зі сплачених відповідачем платежів у рахунок погашення кредиту позивачем частина коштів була зарахована в рахунок оплати комісії (загальна сума нарахованої та оплаченої комісії склала 5 250,00 грн).
Щодо сплати комісії суд враховує наступне.
Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).
Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, – щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.
Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту – це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зауважено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Як вбачається зі змісту договору, комісія за надання кредиту – 3 300,00 грн; зі змісту додаткової угоди №1 до договору, комісія за зміну умов договору (фактично погодження надання кредиту в більшому розмірі)– 1 950,00 грн.
Оскільки надання кредиту – це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, то така дія як надання кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця як комісія.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин положення договору та додаткової угоди №1 до нього про сплату позичальником на користь Товариства комісії за надання кредиту, зміну його умов, є нікчемними, тому зараховані позивачем грошові кошти в загальній сумі 5 250,00 грн в рахунок відшкодування комісії, з урахуванням положень ст. 534 ЦК України, підлягають зарахуванню в оплату заборгованості за процентами.
Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню прострочені платежі по процентам за період з 16.08.2021 по 13.06.2022 в сумі 4 469,78 грн (9 719,78 грн – 5 250,00 грн). 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 965,78 грн (2 422,40 грн х 81,15 %).
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263 – 265, 273 ЦПК України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, буд.26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239) заборгованість за договором про надання кредиту №376756-КС-001 від 16.08.2021 в сумі 22 596,14 грн (двадцять дві тисячі п`ятсот дев`яносто шість грн 14 коп.), з яких: заборгованість за тілом кредиту – 18 126,36 грн, заборгованість по процентам - 4 469,78 грн, судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 1 965,78 грн (одну тисячу дев`ятсот шістдесят п`ять грн 78 коп.).
В іншій частині позову відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне заочне рішення складено 31.03.2026.

Суддя І.В. Іваницька