Справа №592/1313/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Корольова Г. Ю.	
Номер провадження 33/816/1161/26 	Суддя-доповідач Янголь Є. В. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Янголь Є.В.,

за участю захисника Павловського В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Павловського Віталія Андрійовича на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.03.2026 року, якою, 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 березня 2026 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що він 17.01.2026 року о 22:35 год в м.Суми по вул.Польська, 17, керував транспортним засобом BMW 3281 н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за згодою ОСОБА_1 за допомогою технічного приладу газоаналізатора Alcotest Drager 6810, проба позитивна 0,99 проміле. Водій з результатом був не згоден та прослідувати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник ОСОБА_1 – адвокат Павловський В.А. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 березня 2026 року та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що дана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав. Зокрема, відсутня відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду в закладі охороні здоров`я. Відповідно до відеозаписів з бодікамер ОСОБА_1 жодного разу не висловив небажання виконати свій обов`язок із проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. Крім того зазначив, що погодні умови та настання комендантської години не давали фізичної змоги ОСОБА_1 та пасажирам, які перебували разом з ним в авто, безпечно дістатися домівок у разі проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, а працівники поліції, на прохання доставити вказаних осіб додому, відмовили, що є вагомою обставиною у даному випадку і свідчить про вчинення дій, що ставляться в провину ОСОБА_1 , у стані крайньої необхідності. Також вважає дії працівників поліції упередженими, бо, як вбачається з відеозапису (clip-1, 22:35:02), діалог працівників патрульної поліції свідчить про особисте знайомство одного з них з власником або водієм автомобіля, який був ними зупинений під керуванням ОСОБА_1 . У зв`язку з упередженістю працівників поліції вважає всю процедуру огляду на стан сп`яніння незаконною.
В судовому засіданні захисник Павловський В.А. скаргу підтримав із мотивів, зазначених у ній, вважає, що працівники поліції провокували своїми діями до відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 про розгляд скарги був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду скарги.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої захисником апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджують матеріали справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення та відеозаписами, які було долучено працівниками поліції до складених матеріалів.
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку і обставин, за яких можливо було б дійти висновку про їх неналежність чи недопустимість, апеляційним судом не встановлено.
При цьому, відеозапис, який було враховано суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, в порядку підготовки справи до розгляду було переглянуто й апеляційним судом. На ньому зафіксовано факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 у якого, під час спілкування, працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального приладу Drager, на що водій погодився. Відповідно до тесту №2492 від 17.01.2026 року газоаналізатора Alcotest Drager 6810 результат склав 0,99 проміле. Після проведення огляду, ОСОБА_1 був не згоден з результатами, тож, йому було запропоновано прослідувати в найближчий медичний заклад для проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. 
Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та жодного разу не висловив небажання виконати свій обов`язок із проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, спростовується відеозаписами з бодікамер поліцейських. 
З відеозапису вбачається, що на неодноразові пропозиції поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 говорить, або що потрібно почекати, або просто ігнорує їх, не даючи відповіді на запитання. Також працівник поліції неодноразово пропонував сісти в автомобіль працівників поліції та прослідувати до медичного закладу. При цьому поліцейський зауважив та попередив, що не надання чіткої відповіді на пропозицію поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння буде прийматися як пасивна відмова від проходження огляду у встановленому законом порядку. Однак ОСОБА_1 продовжував стояти та не сідав до автомобіля поліцейських.
Такі дії ОСОБА_1 судом першої інстанції було вірно розцінено як відмова від огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки останній своєю поведінкою демонстрував, що не бажає проходити пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. 
Що стосується доводів апеляційної скарги про закриття справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з вчиненням ним правопорушення в стані крайньої необхідності, то, на думку апеляційного суду такі доводи також є необгрунтованими, оскільки суд не погоджується з оцінкою дій водія ОСОБА_1 за наведених в матеріалах справи обставин, як крайня необхідність.
Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.
Однією з найважливіших умов визначення стану крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути саме об`єктивний критерій.
Як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_2 не навів жодних доказів стосовно того, яка небезпека загрожувала його підзахисному, щоб можна було оцінити необхідність останнього вчинити правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, для усунення такої небезпеки.
Суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, так як був пізній час та було холодно, оскільки останній міг дістатись додому викликавши таксі, зателефонувавши знайомим про допомогу чи дійти пішки. 
Наявність холодної пори року, пізній час та наявність комендантської години не є поважними причинами для відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Суд враховує, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції в м. Суми близько 22:35 год. та пасажири автомобіля мали змогу доїхати додому за допомогою служби таксі. Однак, як вбачається з відеозапису, пасажири автомобіля навіть не намагалися викликати відповідну службу чи знайомих.
Крім того, працівники поліції пропонували ОСОБА_1 викликати службу таксі до медичного закладу приблизно о 22:45 год., однак останній ніяких дій не вчиняв.
Таким чином, правопорушення, вчинене ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.
Із відеозапису вбачається, що працівники поліції не спонукали ОСОБА_1 прийняти рішення про згоду з результатом огляду на місці зупинки чи відмовитись пройти огляд у медичному закладі, жодного разу не казали , що не потрібно їхати до медичного закладу, а тому твердження захисника про підбурювання його підзахисного до скоєння адміністративного правопорушення є необгрунтованим. 
Посилання захисника на упередженість працівника патрульної поліції також є необгрунтованим. Як вбачається з відеозапису, на відео не йдеться про особисте знайомство поліцейського з власником чи ж водієм автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , поліцейський зазначає, що знає когось (не вказавши кого саме) побічно. Тож твердження про упередженість працівника патрульної поліції апеляційний суд розцінює як припущення апелянта. 
Крім того захисником не було обгрунтовано, який саме працівник поліції є упередженим, чому можливе знайомство з власником автомобіля свідчить про упередженість, чи вчинив він якісь неправомірні дії при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , які допустив порушення та як ці порушення вплинули на незаконність складання протоколу та незаконність оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Беручи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки не виникає сумніву щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_1 та інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Під час розгляду справи не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення статей 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому на підставі пункту 1 частини 7 статі 294 КУпАП вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а апеляційну скаргу адвоката Павловського Віталія Андрійовича на цю постанову – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Суддя Сумського апеляційного суду	Янголь Є. В.