Номер провадження 1-кп/754/574/26
Справа№754/21194/25
Вирок 
Іменем України

12 березня 2026 року місто Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва кримінальне провадження № 12025100030003367, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2025, відносно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, українця, громадянина України, не офіційно працює таксистом, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 04.12.2025 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20 год. 22 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , отримав від потерпілого ОСОБА_5 , його банківську картку AT «Ощадбанк» та пароль до неї, яка надає доступ до банківського рахунку № НОМЕР_1 , який належить потерпілому, з проханням сходити до магазину, здійснити покупки та після цього повернути банківську картку.
Після чого, ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив, з метою привласнення офіційного документа та використання його для таємного викрадення грошових коштів потерпілого, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно, протиправно, скориставшись тим, що банківська картка була ввірена йому потерпілим, разом з паролем, почав зберігати її при собі та не повернув її потерпілому, чим своїми діями привласнив банківську картку яка надає доступ до банківського рахунку № НОМЕР_1 .
Крім того, 04.12.2025 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20 год. 22 хв., ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , отримав від потерпілого ОСОБА_5 банківську картку AT «Ощадбанк» та пароль до неї, яка надає доступ до банківського рахунку № НОМЕР_1 , який належить останньому, та потерпілий ОСОБА_5 висловив прохання, щоб ОСОБА_4 сходив до магазину та здійснив покупки. Після цього ОСОБА_4 вирішив не виконувати прохання потерпілого ОСОБА_5 та у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення з вказаного банківського рахунку наявних на ньому грошових коштів, в умовах воєнного стану, який введено з 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та неодноразово продовжено Указами Президента України, останній раз від 20.10.2025 року №793/2025 на 90 діб, тобто до 03.02.2026 відповідно, для чого ОСОБА_4 , утримуючи при собі картку потерпілого, попрямував до магазину «Сільпо» за адресою: м. Київ, просп. Червоної Калини, буд. 75/2.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливий мотив, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії є таємними для оточуючих, ОСОБА_4 , 04.12.2025 о 20 год. 23 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо» за адресою: м. Київ, просп. Червоної Калини, буд. 75/2, підійшов до банкомату AT КБ «Приватбанк», який дозволяє отримувати готівку та виконувати інші банківські операції без участі касира, використовуючи банківську картку, помістив до банкомату банківську картку, ввів пароль, який заздалегідь був йому відомий, та перевірив баланс на банківському рахунку № НОМЕР_1 .
В подальшому, ОСОБА_4 , підійшов до банкомату «EURONET», впевнившись, що його діями ніхто не спостерігає та його дії є таємними для оточуючих, помістив банківську картку потерпілого ОСОБА_5 до банкомату «EURONET», який дозволяє отримувати готівку та виконувати інші банківські операції без участі касира, використовуючи зазначену банківську картку, ввів пароль, повідомлений йому потерпілим ОСОБА_5 , та без відома останнього 04.12.2025 року о 20 год. 26 хв. отримав грошові кошти в сумі 9000 грн. 00 коп., поклав їх до кишені кофти, в яку був одягнений, та забравши з банкомату банківську картку попрямував до виходу з приміщення магазину «Сільпо», тим самим здійснив таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливий мотив, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії є таємними для оточуючих, ОСОБА_4 , 05.12.2025 о 08 год. 38 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо» за адресою: м. Київ, просп. Червоної Калини, буд. 75/2, підійшов до банкомату «EURONET», який дозволяє отримувати готівку та виконувати інші банківські операції без участі касира, використовуючи банківську картку потерпілого ОСОБА_5 , помістив до нього зазначену банківську картку, ввів пароль, який заздалегідь був йому відомий, та перевірив баланс на банківському рахунку № НОМЕР_1 . В подальшому, ОСОБА_4 , підійшов до банкомату AT КБ «Приватбанк», та впевнившись, що його діями ніхто не спостерігає і його дії є таємними для оточуючих, за допомогою банківської картки, яку надав йому потерпілий, помістив банківську картку до банкомату AT КБ «Приватбанк», який дозволяє отримувати готівку та виконувати інші банківські операції без участі касира, використовуючи банківську картку потерпілого ОСОБА_5 , ввів пароль, повідомлений йому потерпілим ОСОБА_5 , та без відома останнього 05.12.2025 о 08 год. 47 хв. отримав грошові кошти в сумі 5000 грн. 00 коп., сплативши банківською карткою ОСОБА_5 банківську комісію в розмірі 45 грн. за видачу грошових коштів, поклав 5000 грн. до кишені кофти, в яку був одягнений, та забравши з банкомату банківську картку попрямував до виходу з приміщення магазину «Сільпо», тим самим здійснив таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливий мотив, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії є таємними для оточуючих, ОСОБА_4 05.12.2025 о 08 год. 51хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо» за адресою: м. Київ, просп. Червоної Калини, буд. 75/2, підійшов до банкомату «EURONET», який дозволяє отримувати готівку та виконувати інші банківські операції без участі касира, використовуючи банківську картку потерпілого ОСОБА_5 , помістив зазначену банківську картку до банкомату, ввів пароль, повідомлений йому потерпілим ОСОБА_5 , та без відома останнього 05.12.2025 о 08 год. 52 хв. отримав грошові кошти в сумі 1200 грн. 00 коп., сплативши банківською карткою ОСОБА_5 банківську комісію в розмірі 17 грн. за видачу грошових коштів, поклав 1200 грн. до кишені кофти, в яку був одягнений, та забравши з банкомату банківську картку попрямував до виходу з приміщення магазину «Сільпо», тим самим здійснив таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.
Усього, шляхом реалізації свого єдиного злочинного умислу, ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, а саме грошових коштів у розмірі 15 262 грн. 00 коп. належних потерпілому ОСОБА_5 , чим спричинив останньому майнову шкоду на зазначену суму.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочину визнав повністю, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що взимку 2025 року, у робочі дні - ввечері та наступного ранку, він заволодів грошовими коштами потерпілого, які знаходилися на банківській картці останнього, та, в подальшому, не повернув ні кошти, ні картку. Підтвердив, що зазначені події мали місце 4 та 5 грудня 2025 року, як це викладено в обвинувальному акті. З його слів, увечері він перебував у квартирі потерпілого, де вони разом розпивали горілку. Після того, як алкоголь і закуска закінчилися, потерпілий запропонував йому сходити до магазину та придбати горілку, закуску і цигарки, для чого передав йому свою кредитну картку та повідомив пін-код, попросивши зняти кошти, придбати необхідні товари, а решту повернути. Вийшовши з будинку потерпілого, обвинувачений вирішив заволодіти грошовими коштами, що знаходилися на картці потерпілого. Після зняття коштів він частину витратив на придбання алкоголю, закуски та цигарок і повернувся до квартири потерпілого, не повідомивши його про те, що привласнив решту грошей. Наступного ранку потерпілий знову запропонував йому сходити до магазину за горілкою та знову передав для цього банківську картку. Обвинувачений і цього разу зняв з картки грошові кошти, однак до квартири потерпілого більше не повернувся. Пояснив, що грошові кошти він знімав у місті Києві за адресою: проспект Червоної Калини, 75/2, біля магазину «Сільпо», де двічі здійснював зняття. Перед цим він перевіряв баланс картки та намагався знімати кошти в різних банкоматах, оскільки у банкоматі, в якому перевіряв стан рахунку, була недостатня кількість готівки. 
Також обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що всі обставини, викладені у обвинувальному акті, відповідають дійсним обставинам справи щодо дати, місця, часу та способу вчинення злочину, які він не оспорює. Обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся.
Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Аналізуючи викладене, суд робить висновок про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 357 КК України, привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів та за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, санкцією ч. 1 ст.357 КК України передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк. Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, які за класифікацією, згідно ст. 12 КК України, є кримінальним проступком та тяжким злочином.
У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер. Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні обвинуваченим обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. часу, місця, способу вчинення.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Обвинувачений ОСОБА_4 висловив щирий жаль з приводу учинених дій, засудив свою поведінку та щиро розкаявся.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 : він раніше не судимий; під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо.
Також судом враховуються позиції прокурора та обвинуваченого в судових дебатах щодо можливості виправлення останнього без ізоляції від суспільства.
Обираючи ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, з огляду на його щире каяття та обставини скоєного кримінального правопорушення, суд робить висновок про необхідність призначення останньому покарання у виді штрафу та позбавлення волі (відповідно) в межах встановлених у санкції відповідної статті особливої частини КК України. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Крім того, суд також враховує дані про особу обвинуваченого: наявність постійного місця проживання та реєстрації, роботи, відсутність судимостей, задовільну характеристику та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті - виправлення засудженого, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
На переконання суду, призначення будь-якого іншого виду покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України, та не відповідатиме засадам, регламентованим ст. 65 цього Кодексу.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Витрати на залучення експерта відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до вимог ст.165 КВК України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Речові докази в кримінальному провадженні: копію виписки з AT «Ощадбанк»; копію картки платника податків; витребуваний у ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» DVD-R диск із записами з зовнішніх та внутрішніх камер відеоспостереження магазину «Сільпо», що знаходиться за адресою: місто Київ, пр-кт Червоної Калини, 75/2, за періоди часу з 20 години 20 хвилин по 20 години 30 хвилин 04.12.2025 року та з 08 години 00 хвилин по 09 годину 00 хвилин 05.12.2025 року - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя            ОСОБА_1