П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
——————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/32096/25	

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,
повний текст судового рішення
складено 12.12.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_4 ), НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_4 ), НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_6 ), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо незастосування з 29.01.2020 року по 10.02.2020 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням) за період з 29 січня 2020 року по 10 лютого 2020 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб , встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року, із урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки з 29.01.2020 року по дату фактичної виплати;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування з 10.02.2020 року по 19.04.2022 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 , (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, за період з 10 лютого 2020 року по 19 квітня 2022 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб , встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року, із урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки з 10.02.2020 року по дату фактичної виплати;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо незастосування з 19.04.2022 року по 27.03.2023 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_4 виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, за період з 19 квітня 2022 року по 27 березня 2023 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб , встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року, із урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки з 19.04.2022 року по дату фактичної виплати;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_6 щодо незастосування з 27.03.2023 року по 06.08.2025 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_6 виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, за період з 27 березня 2023 року по 06 серпня 2025 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб , встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року, із урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки з 27.03.2023 року по дату фактичної виплати.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що під час проходження служби у період за період з 29.01.2020 року по 06.08.2025 року нарахування та виплата грошового забезпечення здійснювалися не у повному обсязі, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 року позов задоволено наступним чином:
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо незастосування з 29.01.2020 року по 23.02.2020 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 29 січня 2020 року по 23 лютого 2020 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року, із урахуванням виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування з 24.02.2020 року по 29.04.2022 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, за період з 24 лютого 2020 року по 29 квітня 2022 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб , встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року, із урахуванням виплачених сум.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що матеріалами справи підтверджується факт безпосереднього перебування на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_4 та військовій частині НОМЕР_6 .
Крім того, апелянтом зазначено, що враховуючи факт невиплати відповідачами позивачу належного грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року, що, як наслідок, спричинило невиплату частини заробітної плати (грошового забезпечення) з цієї дати, а тому позивач має право на компенсацію втрати частини грошового забезпечення, у зв`язку з порушенням строків його виплати.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) подали апеляційні скарги, в яких, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зокрема, апелянти наголошують, що грошове забезпечення позивача нараховувалось та виплачувалось у відповідності до приписів постанови КМУ від 30.08.2017 №704.
Крім того, Регіональне управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України в своїй апеляційній скарзі зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом за період з 24.02.2020 року по 29.04.2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що у період з 15.07.2016 року по 23.02.2020 року ОСОБА_1 проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) та згідно з витягом з наказу начальника управління від 20.02.2020 року №59-ОС, з 23.02.2020 року виключений зі списків особового складу управління та знятий з усіх видів забезпечення.
У період з 24.02.2020 року по 29.04.2022 року ОСОБА_1 проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), що підтверджується архівною відомістю та листом від 10.09.2025 року №09/Ч-23/24.
Також, судом першої інстанції встановлено, що згідно з листом від 13.08.2025 року №09/Ч-234/243, ВЧ НОМЕР_4 повідомила позивача про те, що на кадровому забезпеченні у вказаній частині позивач не перебував.
Аналогічні відомості викладені у листі ВЧ НОМЕР_6 від 21.08.2025 року №09/Ч-1621/1700.
Судом встановлено, що у період з 24.06.2022 року по 19.05.2023 року ОСОБА_1 нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018 року.
Крім того, ОСОБА_1 у лютому 2020 року нараховано та виплачено грошову допомогу для оздоровлення, у 2021 році та у 2022 році матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу для оздоровлення.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 29.01.2020 у військовослужбовців виникло право на обчислення розміру посадового окладу шляхом застосування пункту 4 постанови №704 в первинній редакції, а саме множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів щодо проходження служби та перебуванні на грошовому забезпеченні у 2161 та ВЧ НОМЕР_6 , а відповідними військовими частинами заперечується факт перебування позивача на їх кадровому та грошовому забезпеченні, то позовні вимоги за період з 30.04.2022 року по 06.08.2025 року до задоволення не належать.
Крім того, судом зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані. Оскільки відповідні суми позивачу ще не нараховані, вказана вимога не належить до задоволення, як передчасна.
Судова колегія при вирішенні даного спору виходить з наступного.
Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі – Закон №2011-XII), грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова №704), яка передбачала з 01.03.2018 збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
Пунктом 2 постанови №704, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови №704, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - постанова №103).
Пунктом 6 постанови №103, внесені зміни до постанови №704, внаслідок яких пункт 4 постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.
Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 постанови №704, визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».
Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.
Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін.
Враховуючи викладене, оскільки зміни внесені постановою №103, зокрема, до пункту 4 постанови №704, визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020 діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін, в якій передбачено, що для визначення посадового окладу застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, але з гарантією того, що такий показник прожиткового мінімуму повинен становити не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
При вирішенні питання щодо можливості застосування мінімальної заробітної плати, в даному випадку не менше її 50 відсотків, як розрахункової величини при обрахунку посадового окладу, судова колегія враховує, що пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Норми пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII були чинними як на дату прийняття Постанови №704, так і станом після 29.01.2020 неконституційними не визнавалися.
Враховуючи юридичну силу законів та підзаконних нормативно-правих актів, яким є постанова №704, місце таких в системі нормативно-правових актів, оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм, перевагу слід надати положенням Закону, як акту вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України.
Крім того, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 року у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають, судова колегія доходить висновку, що п.4 постанови №704 з 29.01.2020 року має застосовуватись у наступній редакції:
Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Матеріалами справи підтверджено та визнається сторонами, що з 29.01.2020 року відповідач виплачував позивачу грошове забезпечення, виходячи з посадового окладу обчислюючи його розмір в порядку, визначеному п.4 постанови №704 в редакції, яка втратила чинність, а саме виходячи із прожиткового мінімуму 2018 року, чим допустив протиправну бездіяльність, а тому, позовні вимоги в даній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено 2 102 гривні, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» 2 270 гривні, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» 2 481 гривні, в той час коли Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум встановлювався у розмірі 1 762 грн..
З вищевикладеного слідує, що з 29.01.2020 у позивача виникло право на обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом застосування пункту 4 постанови №704 в первинній редакції, а саме множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду Верховним Судом, зокрема, у справах №440/6017/21 від 02.08.2022, №320/9431/21 від 30 березня 2023 року.
Щодо перерахунку виплачених допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні відпустки та премії, то відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам, затвердженої наказом МВС України 25.06.2018 №558, такі розраховуються із місячного грошового забезпечення військовослужбовця. Отже, у зв`язку із перерахунком місячного грошового забезпечення, виплати, які обраховуються з урахуванням цієї величини, також підлягають перерахунку.
Так, як вбачається з матеріалів справи, ВЧ НОМЕР_2 у 2020 році та ВЧ НОМЕР_1 у 2021 та 2022 роках нараховували та виплачували ОСОБА_2 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу для оздоровлення, розмір яких має бути перераховано, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 24.02.2020 року по 19.04.2022 року, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 29.01.2020 року по 10.02.2020 року та з 10.02.2020 року по 19.04.2022 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог за період до 29.04.2022 року.
Щодо періодів військової служби позивача з 19.04.2022 року по 27.03.2023 року та з 27.03.2023 року по 06.08.2025 року, апеляційний суд зазначає таке.
Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема витягу з послужного списку про проходження військової служби позивача (а.с.10), у період з 19.04.2022 року по 23.11.2022 року позивач перебував на посаді начальника сектору контррозвідувальної діяльності та власної безпеки відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_3 прикордонному загону Головного відділу внутрішньої та власної безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ДПС України.
У період з 23.11.2022 року по 27.03.2023 року на посаді – начальника сектору власної безпеки відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_3 прикордонному загону Головного відділу внутрішньої та власної безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ДПС України.
З 27.03.2023 року по 12.03.2024 року – заступник начальника відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_5 мобільному прикордонному загону Головного відділу внутрішньої та власної безпеки «Центр» ДПС України.
З 12.03.2024 року по 27.11.2024 року - начальник відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_5 мобільному прикордонному загону Головного відділу внутрішньої та власної безпеки «Центр» ДПС України.
З 27.11.2024 по 06.08.2025 року – начальник відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_5 мобільному прикордонному загону Головного відділу забезпечення внутрішньої та власної безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ДПС України.
З листа ВЧ НОМЕР_4 від 13.08.2025 року №09/Ч-234/243 вбачається, що на кадровому забезпеченні у вказаній частині позивач не перебував. При цьому, ВЧ НОМЕР_4 зауважено, що на кадровому забезпеченні позивач у період проходження військової служби з 19.04.2022 року по 27.03.2023 року перебував в Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Аналогічні відомості викладені у листі ВЧ НОМЕР_6 від 21.08.2025 року №09/Ч-1621/1700.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доказів щодо проходження служби та перебуванні на грошовому забезпеченні у ВЧ НОМЕР_4 та ВЧ НОМЕР_6 позивачем до суду не надано, а відповідними військовими частинами заперечується факт перебування позивача на їх кадровому та грошовому забезпеченні, тому позовні вимоги позивача за період з 19.04.2022 року по 06.08.2025 року не підлягають задоволенню.
Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення.
Згідно із статтею 3 Закону №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
За змістом статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З аналізу норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:
1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошового забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;
2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);
3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);
4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;
5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ, Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв постанову №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок №159).
В силу приписів пункту 1 Порядку №159, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (п. 2 Порядку №159).
Детальний перелік грошових доходів, що підлягають компенсації, наведено у пункті 3 Порядку №159, яким встановлено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Відтак, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.
Оскільки відповідні суми індексації позивачу ще не нараховані, вказана вимога є передчасною, а отже, не підлягає задоволенню.
За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановивши право позивача на обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом застосування пункту 4 постанови №704 в первинній редакції, а саме множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 у період з 29.01.2020 року, однак помилково визначив такий період до 29.04.2022 року, замість вірного 19.04.2022 року, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення абзацу четвертого та п`ятого його резолютивної частини в новій редакції. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишається без змін.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року – змінити, виклавши абзац четвертий та п`ятий резолютивної частини в наступній редакції:
«Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування з 24.02.2020 року по 19.04.2022 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (розміри посадового окладу та окладу за військовим званням), матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, за період з 24 лютого 2020 року по 19 квітня 2022 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30 серпня 2017 року, із урахуванням виплачених сум».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.В. Джабурія