Справа № 587/5396/25 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Вортоломей І. Г., за участю секретаря судового засідання Бондаренко О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного нерухомого майна з виділом частки в окремий об`єкт нерухомості,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить поділити спільне із відповідачкою нерухоме майно та виділити їй в як окремий об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 частину загальною площею 48,3 кв. м, яка складається із коридору площею 5,2 кв. м, кухні площею 5,0 кв. м, коридору площею 8,6 кв. м, житлової кімнати площею 9,1 кв. м, житлової кімнати площею 6,2 кв. м, житлової кімнати площею 14,2 кв. м. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у домоволодінні АДРЕСА_1 їй належить 62/100 частини. ЇЇ сестрі – відповідачці ОСОБА_2 у цьому ж домоволодінні на праві власності належить 38/100 його частини на підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори. Частки сторін розташовані під одним дахом та між ними склався чіткий порядок користування, але у правовстановлюючих документах вказано, що їм це домоволодіння належить на праві спільної часткової власності. У свідоцтві про право на спадщину за законом від 09 квітня 2019 року вказана адреса успадкованого позивачкою майна 62/100 частки житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , а в договорі купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_2 вказано, що їй на підставі договору купівлі-продажу належить 38/100 частини житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Відповідачка не заперечує проти того, що належні частки домоволодіння розташовані в одному будинку. Рішенням Хотінської селищної ради №162 від 11 липня 2025 року уточнено адресу належної позивачці частини житлового будинку, господарських будівель та земельних ділянок та зазначено, що успадковане нею після смерті матері нерухоме майно знаходиться за номером АДРЕСА_1 . Таким чином, частки сторін розташовані в одному й тому ж будинку, але на цей час мають окремі адреси. Між сторонами склався чіткий порядок користування будинком. Кожна із них має окремий вхід у будинок і жодним приміщенням в будинку вони спільно не користувалися, але згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вони є співвласниками одного і того самого домоволодіння і це майно зареєстровано на праві спільної часткової власності. Питання про поділ надвірних будівель і споруд просила не вирішувати, оскільки на цей час вони знесені і не існують. Звернутись до суду із цим позовом стало необхідним, оскільки цей об`єкт наразі пошкоджений в результаті обстрілу з боку військ РФ, тому позивачка має право на відшкодування матеріальної шкоди за зруйноване майно, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що належна їй частка нерухомого майна не виділена з права спільної часткової власності і не є окремим об`єктом нерухомого майна.
Ухвалою суду від 27 листопада 2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 06 січня 2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, поділити будинок, виходячи з даних, зазначених у технічному паспорті, оскільки між сторонами склався чіткий порядок користування будинком, кожний із них має окремий вхід у будинок, судово-технічну експертизу просила не призначати, оскільки відповідачка проти такого поділу не заперечувала. 
Представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Маслова О. Є. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила поділити спільне з відповідачкою нерухоме майно та виділити позивачці як окремий об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 частину загальною площею 48,3 кв. м, яка складається із коридору площею 5,2 кв. м, кухні площею 5,0 кв. м, коридору площею 8,6 кв. м, житлової кімнати площею 9,1 кв. м, житлової кімнати площею 6,2 кв. м, житлової кімнати площею 14,2 кв. м, припинивши право спільної часткової власності.
Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти поділу нерухомого майна в розмірах, зазначених в позовній заяві, наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого. 
Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі з урахуванням частки, від яких відмовилась донька спадкодавиці ОСОБА_2 , позивачці ОСОБА_1 належить 62/100 частки житлового будинку під номером АДРЕСА_1 з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Загальна площа будинку становить 95,7 кв. м, житлова площа 57,9 кв. м на земельній ділянці, площею 0,0400 га, на якій розташовані: житловий будинок «А-1», веранда «а», тамбур «а2», літня кухня «Б», прибудова «б», сарай «В», навіс «Е», погрібник «Ж», сарай «К», погріб «п/г», ганок «га», огорожі «№1-3», що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 09 квітня 2019 року та зареєстрованим в реєстрі за №3-494, та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №55776360 (а.с. 7, 9).
Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №162787633 від 09 квітня 2019 року (а.с. 8).
04 листопада 2002 року відповідачка ОСОБА_2 придбала 38/100 житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори Сумської області Хоменко О. В. та зареєстрованим в реєстрі за №2153 (а.с. 10).
Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , виготовленим станом на 24 січня 2019 року, до складу домоволодіння входить житловий будинок «А-1», веранда «а», тамбур «а2», ганок «га», літня кухня «Б», прибудова «б», сараї «В, К», навіс «Е», погрібник «Ж», погріб «п/г», огорожі «№1-3». Також складено план будинку та експлікацію приміщень будинку, згідно з якими будинок поділено на дві частині: перша складається з коридору «І» площею 5,2 кв. м, кухні «ІІ» площею 5,0 кв. м, коридору «1-1» площею 8,6 кв. м, житлової «1-2» площею 9,1 кв. м, житлової «1-3» площею 6,2 кв. м, житлової «1-4» площею 14,2 кв. м та становить 48, 3 кв. м. загальної площі та 29,5 кв. м житлової, друга складається з тамбуру «ІІІ» площею 2,1 кв. м, коридору «ІV» площею 3,1 кв. м, кладової «V» площею 1,9 кв. м, кухні «VІ» площею 5,0 кв. м, коридору «2-1» площею 6,9 кв. м, житлової «2-2» площею 19,8 кв. м, житлової «2-3» площею 8,6 кв. м та становить 47,4 кв. м загальної площі та 28,4 кв. м житлової. Всього будинок має загальну площу 95,7 кв. м та житлову 57,9 кв. м.
Державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори на усну заяву позивачки щодо уточнення поштової адреси спірного домоволодіння надано роз`яснення від 07 листопада 2025 року, в якому зазначено, що підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження (а.с. 41).
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (стаття 319 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.
При цьому володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до частини четвертої статті 355 та частини першої статті 356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Зі змісту вказаних статей випливає, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.
У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виснував, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.
Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Порядок поділу спільного часткового майна встановлено у статті 367 ЦК України, у якій визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
За змістом частини третьої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу з нього частки формується нова реєстраційна справа з відкриттям відповідного розділу в Державному реєстрі прав.
Проаналізувавши наведені норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20 сформулювала такі висновки.
У результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень також з врахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК, частини першої статті 50 Житлового кодексу України.
Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається.
Із цього також зроблено висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.
Поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Судом встановлено, що позивачці та відповідачці на праві спільної часткової власності належить будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачці належить 62/100 частки домоволодіння, яка з урахуванням рішення селищної ради №162 від 11 липня 2025 року знаходиться під номером 12, а відповідачці – 32/100 під номером 13.
Позивачка просить здійснити поділ спільного з відповідачкою майна та виділити їй частину будинку, яка згідно з технічним паспортом від 24 січня 2019 року становить 48,3 кв. м, припинити її право спільної часткової власності на цей житловий будинок. 
Зазначає, що у них з відповідачкою склався усталений порядок користування вказаним будинком і відповідачка користується іншою частиною будинку в розмірі 47, 4 кв. м, тому таким чином просить поділити вказане домоволодіння. Поділ надвірних будівель і споруд просить не здійснювати, оскільки вони знесені і не існують.
Проте, вирішуючи питання поділу спільного майна визначальним є не усталений співвласниками порядок користування будинком, а розмір їх часток та технічна можливість поділу будинку відповідно до цих часток.
У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16 (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкта нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу.
З такого ж висновку виходив Верховний Суд у постанові від 17 травня 2022 року у справі № 570/2438/19 (провадження № 61-11448св20).
Отже, навіть якщо обидва співвласники згодні на такий поділ, але для поділу необхідний документ, який підтверджує, що будинок відповідає будівельним, протипожежним та санітарним нормам для проживання двох окремих сімей (окремий вхід, наявність окремих лічильників, тощо). Технічний паспорт не є доказом можливого поділу часток, такий документ лише фіксує наявність такого майна.
Таким чином, виділ з нерухомого майна частки як самостійного об`єкта повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами, що, зокрема, встановлюється за результатами проведення будівельно-технічної експертизи та висновку щодо технічної можливості такого виділу.
Позивачка у судовому засіданні відмовилась від проведення такої експертизи, запевнивши, що сторони давно погодили порядок користування вказаним домоволодінням.
Суд може здійснити поділ спільного нерухомого майна з виділом частки в окремий об`єкт нерухомості лише на підставі висновку експерта або спеціаліста, оскільки для вирішення цього питання необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Ці вимоги передбачені ст. 103 ЦПК України.
Також, позивачка зазначає, що бажає виділити частку лише на окремий об`єкт нерухомого майна – частину будинку, хоча із свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що ОСОБА_1 належить 62/100 часток на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд.
Наданий до матеріалів справи технічний паспорт датований 2019 роком. В ньому зазначені надвірні будівлі та споруди, що входять до часток у праві спільної часткової власності позивачки та відповідачки, в той час як позивачка зазначає, що вказані об`єкти на цей час не існують, тобто вказаний технічний паспорт на час подання позову є не актуальним та не фіксує реальну наявність нерухомого майна. Іншого технічного паспорту позивачкою не надано. Також не надано доказів того, що у зв`язку з відсутністю господарських будівель та споруд частки сторін змінились і охоплюють лише будинок.
Якщо ж суд поділить лише будинок та припинить право спільної часткової власності, то господарські будівлі та споруди залишаться на праві спільної часткової власності, що є неприпустимим. Господарські будівлі є «приналежністю» до головної речі (будинку). Господарські будівлі зазвичай слідують долі житлового будинку, тому їх поділ має відбуватися разом. При поділі частки в натурі право спільної власності на цей об`єкт має бути припинено повністю або чітко визначено долю кожної споруди. 
За наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні надалі не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися в результаті його поділу й належать позивачеві та відповідачеві.
Проте, враховуючи, що позивачкою не надано належних доказів варіантів можливого поділу майна між двома співвласниками та тиках доказів не здобуто в ході судового розгляду, суд позбавлений можливості здійснити поділ майна між співвласниками в таких частинах, що відповідають їх часткам у праві спільної часткової власності. 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені вище норми цивільного законодавства, заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 144 ЦПК України судові витрати необхідно залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 10, 18, 23, 76, 258, 259, 263-265,352,354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного нерухомого майна з виділом частки в окремий об`єкт нерухомості відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         І. Г. Вортоломей